П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
27 травня 2025 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 757/19547/24
Провадження: № 22-ц/824/8060/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,
секретар Лаврук Ю. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ», в інтересах якої діє представник Захарова Ярослава Вікторівна,
на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Бусик О. Л.,
за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на дії Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 
у с т а н о в и в:
 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, обґрунтовуючи її тим, що 03 квітня 2024 року на адресу дочірнього підприємства «Будівельно-транспортне об`єднання «Вікторбуд» Приватної багатопрофільної фірми «Віктор» (м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 70-Б) - за місцем роботи ОСОБА_1 надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19 березня 2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2. Постанова винесена заступником начальника відділу Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драган Н. М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 6-993-12, виданого 10.09.2012 року Печерським районним судом м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» заборгованості в сумі 22833,36 грн. Зазначений виконавчий лист виданий на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2012 року у справі № 6-993/12 за заявою Кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» про видачу виконавчого документа за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 20 липня 2012 року у справі № 292/12, та міг бути пред`явлений до виконання до 03 вересня 2013 року, ураховуючи припис п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа). Інформація про поновлення строку пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання у скаржника відсутня, як і будь-які інші документи виконавчого провадження, оскільки за місцем проживання, перебування або знаходження його майна державним виконавцем вони не надсилались.
Звертає увагу суду на те, що представник скаржника двічі звертався до Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): 08 квітня 2024 року із заявою та 12 квітня 2024 року  з адвокатським запитом про надання копій всіх документів виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, в т.ч. всіх постанов, винесених у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа № 6 - 993/12, виданого 10 вересня 2012 року Печерським районним судом м. Київ, зокрема, постанови про відкриття даного виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до виконавчого провадження, проте, Маловисківським ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернення адвоката було проігноровано.
Також відмічає, що згідно договору оренди жилого приміщення від 09 серпня 2021 року, укладеного між ним, ОСОБА_1 , як орендарем, та ОСОБА_3 , як орендодавцем, та довідки про тимчасове проживання № 88, виданої 25.04.2024 року квартальним комітетом № 15 Комунарського району м. Запоріжжя, він, ОСОБА_1 з 09 серпня 2021 року і до теперішнього часу проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.03.2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримує дохід у дочірньому підприємстві «Будівельно-транспортне об`єднання «Вікторбуд» Приватної багатопрофільної фірми «Віктор». Зазначене підприємство за відомостями ЄДРПОУ знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «Про визначення територіальної юрисдикції відділів державної виконавчої служби Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» від 01.05.2023 року № 659/13.1-03, вулиця Садова в м. Запоріжжі, за якою проживає він, ОСОБА_1 , належить до територіальної юрисдикції Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а вулиця Жуковського в місті Запоріжжі, на якій працює скаржник, належить до територіальної юрисдикції Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Вважає, що і місце проживання та перебування, і місце його роботи знаходяться саме на території м. Запоріжжя Запорізької області в межах територіальної юрисдикції відділів державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відтак, в спірних правовідносинах державний виконавець не мав правових підстав для прийняття виконавчого листа до виконання у зв`язку з тим, що такий виконавчий лист пред`явлено не за місцем виконання, та як убачається, з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Все це свідчить про те, що виконавче провадження було відкрито протиправно і, відповідно, всі постанови у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, зокрема, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19 березня 2024 року прийняті не обґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, є протиправними та підлягають скасуванню.
На підставі викладеного, скаржник просив визнати протиправними рішення та дії заступника начальника відділу Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драган Н. М. щодо прийняття до виконання виконавчого листа № 6-993-12, виданого 10.09.2012 року Печерським районним судом м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» заборгованості в сумі 22833,36 грн, відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 та винесення всіх постанов у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, в тому числі, але не виключно, постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.03.2024 року; скасувати всі постанови, винесені у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, в тому числі, але не виключно, постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.03.2024 року. 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року скаргу задоволено.
Визнано протиправними рішення та дії заступника начальника відділу Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драган Наталії Миколаївни щодо прийняття до виконання виконавчого листа № 6-993-12, виданого 10.09.2012 року Печерським районним судом м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки "Центр фінансових послуг" заборгованості в сумі 22833,36 гривень, відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 та винесення всіх постанов у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.03.2024 року.
Скасовано всі постанови, винесені у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, в тому числі: постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.03.2024 року. 
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, представник кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» Захарова Я. В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просила скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не з`ясовано усі фактичні обставини даної скарги, а саме, суд залишив поза увагою неодноразове переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання шляхом подання до Маловисківського ВДВС, а саме, остання постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа винесена 01.07.2019 року, а отже, скаржником жодним чином не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, відповідно довимог чинногозаконодавства.Вважає, що суд повністю проігнорував вимоги ст.76-81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), та не маючи жодного належного доказу, який би сприяв правильному вирішенню справи, постановив ухвалу, ґрунтуючись лише на доводах боржника. 
Крім того, зауважує, що неповною та не зовсім достовірною може рахуватись інформація по запиту представника боржника щодо надання (надсилання) всієї належної інформації щодо виконавчого провадження НОМЕР_3, а саме постанов, які були винесені виконавцем, оскільки щоразу, коли пред`являється виконавчий лист до виконання, номер виконавчого провадження змінюється. Вважає, що боржник взагалі не цікавився виконанням виконавчого листа щодо нього та будь-яким виконавчим провадженням з моменту видачі виконавчого листа та не виконував рішення суду про стягнення з нього заборгованості на користь скаржника.
Окрему увагу звертає й на те, що посилання боржника на договір оренди і довідку про тимчасове проживання судом не повинно було братись до уваги, як доказ непідвідомчості пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки саме боржником в скарзі було відмічено, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 лише з 09.08.2021 року, а наскільки відомо, постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 01.07.2019 року. Разом з тим, у виконавчому листі визначено, що місце реєстрації боржника - АДРЕСА_3 .
Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 лютого та 05 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 18 квітня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №757/19547/24 у зв`язку зі звільненням судді-доповідача ОСОБА_4 із посади судді Київського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 10 квітня 2025 року.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 18 квітня 2025 року, визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Невідома Т.О., судді: Нежура В.А., Верланов С. М.
Водночас, у зв`язку із перебуванням судді Верланова С. М. у відрядженні, на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 26 травня 2025 року здійснено заміну у складі колегії на суддю Соколову В. В.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 від 01 липня 2019 року на виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 10 вересня 2012 року № 6-993-12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» суми боргу в розмірі 22 618 грн 76 коп та суми судового збору в розмірі 214 грн 60 коп.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що, відкриваючи провадження згідно виконавчого листа №6-993/12, виданого судом 10.09.2012 року Маловисківський ВДВС не врахував, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений та такий виконавчий лист  не підвідомчий Маловисківському ВДВС.
Крім того, судом неодноразово витребовувались матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2 у Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), проте запити суду залишились не виконаними.
Перевіряючи висновки суду в частині вимог скарги щодо пропуску строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів виходить з наступного.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені,а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частинами першою, другою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документіву випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша, пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» «виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років…»
Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. 
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Так, суд першої інстанції виходив з того, що Маловисківський ДВС не врахував, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений, оскільки як убачається з даних АСВП виконавче провадження № НОМЕР_2 було відкрито 01 липня 2019 року.
Крім того, запити суду щодо витребовування судом матеріалів виконавчого провадження у Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Водночас, суд першої інстанції залишив поза увагою, що Автоматизована система виконавчого провадження (АСВП) була започаткована в Україні у 2019 році.
Отже, є очевидним той факт, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) відображено лише одне виконавче провадження НОМЕР_3 від 01 липня 2019 року, а виконавчий лист виданий 10 вересня 2012 року, відповідно, попередні постанови про відкриття та повернення вищезазначеного виконавчого документу не відображаються в реєстрі примусового виконання рішень.
Зважаючи на викладене, скаржник в апеляційній скарзі просив долучити до матеріалів справи відповідь на запит Маловисківського ВДВС Вих. №1427 від 06.02.2025 разом з копіями ВП- спецрозділу та копії постанов про повернення виконавчого документу № 6-993/12 від 10.09.2012 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (боржника) на користь Кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» заборгованості в розмірі 22 833,36 грн за весь період.
Вирішуючи порушене скаржником питання, колегія суддів ураховує наступне.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Аналогічна норма передбачена в ч. 3 ст. 367 ЦПК України, відповідно до якої, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок.
З матеріалів справи не вбачається, що суд належним чином повідомив кредитну спілку «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» про розгляд справи. Після дослідження змісту судових повісток колегія суддів зауважує, що вказані документи не містять жодних відомостей про місцезнаходження цієї установи або ж реквізитів (зокрема, коду ЄДРПОУ), які уможливлюють направлення повістки через систему електронного суду (а. с. 98, 102, 108).
За таких обставин, з огляду на принципи повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне долучити відповідні докази до матеріалів справи, враховуючи їх істотне значення для належного розгляду скарги.
Крім того, колегія критично оцінює висновки суду першої інстанції щодо нібито неодноразового витребування матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 у Маловисківського відділу державної виконавчої служби Новоукраїнського району Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Адже у наявних матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження належного повідомлення виконавця про такі запити суду, що ставить під сумнів обґрунтованість відповідного твердження.
Так, з судових повісток від 16.05.2024 року убачається, що таке прохання про надання копії матеріалів виконавчого провадження адресовано не органу ВДВС, а представнику скаржника ОСОБА_2 (а. с. 97).
Після чого, судова повістка від 08.08.2024 року, адресована Маловисківському ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління вже містить позначку «додатково: просимо надати копію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3. Однак, матеріали справи не містять належних доказів, які свідчили б про отримання відділом ВДВС будь-то повістки, будь-то вимоги про надання суду копії матеріалів виконавчого провадження. 
За наведених обставин, немає підстав вважати, що суд вчинив усі необхідні та належні дії, які були в межах його повноважень для отримання відповідної інформації.
Згідно з наданих скаржником доказів, а саме витягу з «ВП - спецпідрозділ» убачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання та 19.11.2012 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання цього виконавчого документу, крім того, була винесена постанова про стягнення судового збору від 26.11.2012 року та постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 15.04.2013 року.
04.11.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа та 29.04.2014 року  винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Також, в 09.07.2014 році була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа та 26.09.2014 року постанова про закінчення виконавчого провадження. 
Знову ж таки, 06.02.2015 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа та 13.02.2015 року постанова про стягнення виконавчого збору, 22.04.2015 року звернення стягнення на кошти на рахунках боржника і.т.д. 24.12.2015 року було винесено постанову про закінчення вказаного вище виконавчого провадження. 
Переривався строк пред`явлення виконавчого листа до виконання також 15.02.2016 року винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. 
В свою чергу, 29.11.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за вищевказаним виконавчим провадженням. 
Як зазначено вище,наступна  постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа винесена 01.07.2019 року (а. с. 149-157).
Отже, згідно ВП спецрозділів, наданих Маловисківським ВДВС, встановлено та доведено той факт, що виконавчий лист неодноразово був пред`явлений до виконання, без пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не було досліджено та враховано судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про безпідставність вимог скарги щодо визнання дій виконавця протиправними, оскільки встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання державним виконавцем дотримано.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо відсутності у державного виконавця підстав для прийняття виконавчого листа до виконання у зв`язку з його пред`явленням не за місцем виконання, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд першої інстанції, дійшовши висновку про пред`явлення виконавчого листа не за належною підвідомчістю, послався на договір оренди житлового приміщення від 09 серпня 2021 року, укладений між    ОСОБА_1 як орендарем, та ОСОБА_3 , як орендодавцем, а також на довідку про тимчасове проживання № 88 від 25.04.2024 року, видану квартальним комітетом № 15 Комунарського району м. Запоріжжя, з якої убачається, що   ОСОБА_1 проживає з 09 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з постановою державного виконавця від 19.03.2024 року про звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, боржник, ОСОБА_1 , отримує дохід у дочірньому підприємстві «Будівельно-транспортне об`єднання «Вікторбуд» Приватної багатопрофільної фірми «Віктор» (код ЄДРПОУ 20483414), що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 70-Б.
Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.05.2023 № 659/13.1-03 встановлено, що АДРЕСА_1 підпадає під юрисдикцію Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі, а вулиця Жуковського - під юрисдикцію Центрального ВДВС. Таким чином, і місце проживання, і місце роботи боржника знаходяться в межах територіальної юрисдикції відділів державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління.
Однак, колегія суддів звертає увагуна те, що сам боржник у своїй скарзі зазначив, що проживає за вказаною адресою у м. Запоріжжілише з 09.08.2021 року, тоді як постанова про відкриття виконавчого провадження винесена значно раніше, а саме 01.07.2019 року. Більш того, у самому виконавчому листі зазначено, що місце реєстрації боржника АДРЕСА_3 .
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець приймає до виконання документи за місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника або його майна. 
А згідно зі статтею 19 цього ж Закону, саме на боржника покладається обов`язок повідомити виконавця та стягувача про зміну місця проживання. Однак, жодних доказів того, що боржником такі дії було вчинено, до матеріалів справи не надано.
Також, не надано жодного належного чи допустимого доказу, який би свідчив про неправомірність відкриття виконавчого провадження. Посилання ж боржника на договір оренди та довідку про тимчасове проживання не можуть вважатися беззаперечним підтвердженням непідвідомчості, оскільки вони з`явилися вже після відкриття виконавчогопровадження.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що Маловисківським відділом державної виконавчої служби правомірно відкрито виконавче провадження щодо виконання зазначеного вище виконавчого листа, та обґрунтовано вчинено відповідні виконавчі дії, зокрема, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, накладено арешт на майно та винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, а відтак, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства і є правомірними.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому ухвала суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Якщо за подання скарги на дії державного виконавця до суду першої інстанції законом не встановлено для заявника обов`язок сплачувати судовий збір, то в разі оскарження заінтересованою особою/виконавця постановленого судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду зазначеної скарги судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у підпункті 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".
За наведених підстав, з  ОСОБА_1 на користь спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» підлягають стягненню витрати по сплаті судового у розмірі 3028  грн. 
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ», в інтересах якої діє представник Захарова Ярослава Вікторівна, задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2, на дії Маловисківського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Стягнути з ОСОБА_1  ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 )   на користь кредитної спілки «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» ( м. Київ, вул. Жилянська, буд. 68, прим. 321, к. 2, ЄДРПОУ 33738861) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
 
Повне судове рішення складено  03 червня 2025 року.
 
Головуючий                                                                               Т. О. Невідома
 
Судді                                                                                           В. А. Нежура
 
                                                                                                     В. В. Соколова