КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 757/497/23-ц                          Головуючий у суді першої інстанції - Головко Ю.Г. 
Апеляційне провадження № 22-ц/824/418/2025                Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач      Нежура В.А.,
 судді                          Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мазарюком Сергієм Сергійовичем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території,
 
встановив:
 
У січні 2023 року ТОВ «Позняки-Автосервіс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що  ОСОБА_1 є власницею паркомісця 12В за адресою: АДРЕСА_1 .
01.03.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Позняки-Автосервіс» укладено Договір №1-3-12-13В/ЛУ30Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території. Відповідно до умов вказаного Договору Власник машиномісця зобов`язався сплачувати послуги виконавця по експлуатації та приймати участь у затратах по її утриманню, а виконавець ТОВ «Позняки-Автосервіс» зобов`язалось забезпечувати експлуатацію та обслуговування Стоянки та прилеглої території, зберігання транспортного засобу власника на стоянці. Умовами вказаного Договору визначені зобов`язання кожної із сторін.
01.01.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Позняки-Автосервіс» було укладено Додаткову угоду до Договору № 1-3-12-13В/ЛУ30Б, відповідно до якої, розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) становить 490,00 грн.
14.07.2021 відповідачці була надіслана Пропозиція та Додаткова угода щодо підвищення вартості обслуговування в розмірі 780,00 грн.
Позивач вказував, що в період з 01.01.2021 по 01.09.2022 відповідачка не сплачувала витрати за обслуговування машиномісця та не брала участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12 940,00 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 12 940,00 грн заборгованості за надані послуги з обслуговування і участі у витратах з утримання підземної автостоянки і прилеглої території; 1 069,58 грн інфляційних втрат; 267,14 грн три проценти річних; 409,83 грн пені, а також 2481,00 грн судового збору.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Позняки-Автосервіс» заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 12 940,00 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 1069,58 грн, 3 % річних - 267,14 грн, пені 409,83 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Позняки-Автосервіс» суму сплаченого судового збору 2481,00 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
Скарга обґрунтована тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідачка систематично здійснювала щомісячну сплату за утримання паркінгу у розмірі 490 грн, тому відповідач не мав підстав нараховувати  їй заборгованість. 
Вказує, що збільшення розміру вартості обслуговування до 780,00 грн не було узгоджене з нею, тому такий розмір щомісячної плати не може враховуватись для визначення розміру боргу.
Також зазначає, що у своїх письмових поясненнях, поданих під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач зазначив, що заборгованості по утриманню місця 12В немає, натомість, у відповідачки існувала заборгованість за інше паркомісце - 13В, яка в подальшому була перенесена на паркомісце 12В та долучив до справи новий розрахунок заборгованості. Відповідачка вважає, що у такий спосіб позивач  фактично змінив предмет та підстави позову, що не допускається.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі 14 686,55 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Встановлено, що ТОВ «Позняки-Автосервіс» здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки до житлового будинку АДРЕСА_1 , прийнятої в експлуатацію державною приймальною комісією та переданої для подальшої експлуатації ТОВ «Позняки-Автосервіс» відповідно до Акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №302 від 27.12.2001.
ОСОБА_1 є власницею паркомісця № НОМЕР_1 , яке розташоване на верхньому поверсі підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .
01.03.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Позняки-Автосервіс» укладено Договір №1-3-12-13В/ЛУ30Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території. Відповідно до умов вказаного Договору Власник машиномісця зобов`язався сплачувати послуги виконавця по експлуатації та приймати участь у затратах по її утриманню, а виконавець ТОВ «Позняки-Автосервіс» зобов`язалось забезпечувати експлуатацію та обслуговування Стоянки та прилеглої території, зберігання транспортного засобу власника на стоянці. Умовами вказаного Договору визначені зобов`язання кожної із сторін.
Так, у відповідності до п. 2.2.3 вказаного Договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати виконавцю - позивачу ТОВ «Позняки-Автосервіс» свою частку у витратах по утриманню та експлуатації стоянки на умовах вказаного Договору, а позивач забезпечити умови експлуатації стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному та санітарному стані, а також інші послуги.
Згідно з пунктами 4.2, 4.3, 4.4 цього договору вартість наданих послуг включає: водопостачання, електроенергію, телефон, касове обслуговування, охорону, прибирання стоянки і прилягаючої території, загальногосподарські витрати, заробітну плату обслуговуючого персоналу, обов`язкові відрахування, збори, платежі і податки, передбаченні чинним законодавством.
Зміна суми щомісячних платежів власника здійснюється у випадку зміни вартості комунальних та інших витрат по утриманню й обслуговуванню стоянки за узгодженням із власником.
На момент підписання цього договору сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і експлуатації стоянки на місяць складає 210,00 грн.
Згідно п. 15. Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках затверджених Постановою КМ України від 22 січня 1996 року №115 плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.
Згідно з п. 16 цих же Правил на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.
01.01.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Позняки-Автосервіс» було укладено Додаткову угоду до Договору № 1-3-12-13В/ЛУ30Б, відповідно до якої, розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) становить 490,00 грн.
14.07.2021 позивач надіслав відповідачці Додаткову угоду, відповідно до якої з 01.08.2021 щомісячна плата за утримання автостоянки складає 780,00 грн за обслуговування одного машиномісця.
Вказана додаткова угода про надання послуг з утримання підземного паркінгу, копія якої додана до позовної заяви, підписана тільки позивачем.
За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 901 цього Кодексу встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.
Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.
У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність підпису на додатковій угоді до договору не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікацією їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення тощо, які здійснюються для власників усіх машиномісць одночасно.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819св2), від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19).
В силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто, незважаючи на відсутність підпису у додатковій угоді до договору про відшкодування витрат на утримання автостоянки, із фактичних правовідносин, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки позивачем надавалися у встановленому законом порядку послуги з утримання і обслуговування паркінгу відповідачу, у зв`язку з цим товариство несло витрати, а тому відповідач повинен також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник машиномісця.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідачка від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялась, ба більше, частково оплачувала їх, про що суду надано відповідні квитанції.
Належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачкою не надано.
Водночас, ТОВ «Позняки-Автосервіс» надано копії документів, що стосуються утримання та обслуговування підземної автостоянки за адресою АДРЕСА_1 , зокрема: документи на підтвердження оплати водопостачання паркінгу, послуг з диспетчеризації, комплексу робіт з перевірки електрокабелів, охорони паркінгу, обслуговування (реагування) на сигнал «тривога», технічного обслуговування установок автоматичної пожежної сигналізації, автоматичної системи пожежогасіння, документи на підтвердження банківського обслуговування рахунку, комплексного обслуговування (прибирання) паркінгу, придбання засобів освітлення паркінгу, оплати послуг програмного забезпечення.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Отже, власник нежитлового приміщення у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з витрат на утримання цієї автостоянки.
Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка допустила невиконання вимог договору щодо належної оплати вартості послуги з утримання та обслуговування автостоянки (паркінгу) в установлений строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги, що є підставою для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за надані та спожиті житлово-комунальні послуги. Також підлягають стягненню інфляційні втрати, 3% річних та пеня за прострочення виконання зобов`язання.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості наданого позивачем розрахунком заборгованості.
Так, у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відсутні будь-які дані щодо проведених відповідачкою оплат вартості наданих їй послуг. В свою чергу, відповідачка надала суду копії квитанцій, що свідчать про часткову оплату нею послуг в межах спірного періоду.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач направив до суду письмові пояснення, до яких долучив Акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Позняки-Автосервіс» і ОСОБА_1 за Договором № 1-3-12-13В/ЛУ30Б від 01.03.2007 (Додаткова угода №1 від 01.01.2021) за період: Лютий 2020 р. - Серпень 2022 р., який був направлений для підписання ОСОБА_1 , а також новий розрахунок заборгованості, у якому, крім нарахувань, відображені також здійснені відповідачкою оплати. Тому колегія суддів бере до уваги саме цей розрахунок. 
Як встановлено судом, з 01.01.2021 розмір щомісячної плати за надання послуг становив 490,00 грн, з вересня 2021 року вартість обслуговування підвищено до 780,00 грн. 
Натомість, у розрахунку заборгованості за грудень 2021 року вказане нарахування у розмірі 11 052,50 грн, замість узгоджених сторонами 780 грн. Докази того, що між сторонами були узгоджені будь-які інші платежі, у матеріалах справи відсутні.
Обґрунтовуючи новий розрахунок заборгованості, позивач вказував, що   ОСОБА_1 належало також паркомісце №13, яке розташоване на верхньому поверсі підземної автостоянки до житлового будинку АДРЕСА_1 , яке вона 29.05.2020 продала ОСОБА_2 . При цьому, безнадійна заборгованість в розмірі 11 950,00 грн, яка утворилась по паркомісцю №13В до моменту його відчуження ОСОБА_1 , була списана в зв`язку зі спливом строків позовної давності, а поточна заборгованість в сумі 10 272,50 грн перенесена на паркомісце № 12В.
Разом з цим, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження цих обставин. Ба більше, заборгованість по сплаті послуг за утримання паркомісця №13 не є предметом розгляду даної справи, оскільки позивач не заявляв таких вимог у позовній заяві.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що заборгованість у розмірі 10 272,50 (11 052,50 - 780) грн, а також нараховані на цю суму інфляційні втрати, 3% річних та пеня не підлягають стягненню з відповідачки.
Крім цього, у матеріалах справи міститься виконаний позивачем розрахунок пені за період з 01.02.2021 по 01.09.2022, відповідно до якого позивач нарахував відповідачці пеню за весь вказаний період на суму 12 940 грн. Колегія суддів відхиляє вказаний розрахунок, оскільки його зміст суперечить встановленим обставинам справи щодо фактичного розміру заборгованості.
За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідачка не сплачувала у повному обсязі витрати за обслуговування машиномісць, її заборгованість перед позивачем складає 2667,50 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 314,26 грн, 3 % річних - 77,60 грн, і така заборгованість підлягає стягненню. 
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.    
Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Частиною 10 вказаної статті встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Пропорційно до задоволених позовних вимог (20%), з урахуванням частки задоволених вимог апеляційної скарги (80%), з ТОВ «Позняки-Автосервіс»  на користь  ОСОБА_1  підлягає стягненню 2481 грн судового збору.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мазарюком Сергієм Сергійовичем задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 2667,50 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 314,26 грн, 3 % річних - 77,60 грн, а всього стягнути 3059 (три тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 36 копійок.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс»  на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 2481,00 грн.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                          В.А. Нежура
 
Судді:                                                                                              С.М. Верланов  
                         
                                                                                                          Т.О. Невідома