СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року                                    м. Харків                        Справа № 922/4748/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу відповідача (вх.420Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 (суддя Байбак О.І.) у справі №922/4748/24
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ,
до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця", смт.Панютине, м.Лозова, Харківська область,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство “НАК “Нафтогаз України”, м.Київ,
про стягнення 153 663,03 грн.

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі – АТ "Укртрансгаз"), звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – АТ "Укрзалізниця") в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" АТ "Укрзалізниця" 153 663,03 грн., з яких: 130 349,16 грн. - компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за період березень-квітень 2016 року; 3% річних у розмірі 5 800,81 грн. та 17  169,72  грн. інфляційних за прострочення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за березень-квітень 2016 року; 303,12 грн. - компенсації з оплати вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за період березень 2016 року; 3% річних у розмірі 12,33 грн. та 27,89 грн. інфляційних за прострочення компенсації вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за березень 2016 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у період березень-квітень 2016 року відповідач мав договірні відносини з постачання природного газу з третьою особою у справі - Акціонерним товариством “НАК “Нафтогаз України” (далі – АТ “НАК “Нафтогаз України”) і таке постачання здійснювалося в обсягах, вказаних у номінаціях. Разом з тим позивачем встановлено відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, будь-яким суб`єктом ринку природного газу (зокрема, будь-яким постачальником) в обсязі 81,260тис.м.куб у період березня-квітня 2016 року на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для відповідача. Відтак, АТ “НАК “Нафтогаз України” у березні-квітні 2016 року не здійснювало постачання вказаних обсягів природного газу відповідачу, внаслідок чого відповідач здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи, з ресурсу позивача обсягом 81,260тис.куб.м, без поданих номінацій будь-яким замовником послуг транспортування. За таких обставин позивач вважає, що спожитий обсяг природного газу, а також послуги з його транспортування мають бути оплачені відповідачем. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 у справі №922/4748/24, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Не погодившись із означеним рішенням, АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" АТ "Укрзалізниця" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 повністю та винести нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.
На переконання апелянта, судом першої інстанції недостатньо повно досліджено і неповно з`ясовано всі обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права. Так, реєстри обсягів газу, на які посилається позивач та місцевий господарський суд, на думку апелянта, не можуть вважатися доказом, оскільки не містять необхідних реквізитів та не є первинними документами. Необхідною умовою для застосування положень ст.8 Закону України №1730 є, зокрема, правильне застосування цін реалізації природного газу категоріям споживачів, визначених положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів, у той час як надані позивачем реєстри не містять такої інформації. Твердження позивача та суду першої інстанції про те, що відповідач підтвердив обсяги отриманого природного газу в березні-квітні 2016 року листами №01-06/1373 від 14.02.2022 та №01-06/5009 від 03.09.2024, є необгрунтованими, оскільки в адвокатському запиті №1493361/4 були переплутані показники по місяцях. У позивача відсутнє підтвердження кількості відібраного газу в квітні 2016 року, а також за категоріями споживачів, що унеможливлює застосування ч.2 ст.8 Закону України №1730, а здійснені позивачем розрахунки є неправильними.   

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 у справі №922/4748/24. Встановлено строк по 20.03.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги. Постановлено розгляд означеної апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 

Через підсистему «Електронний суд» 05.03.2025 від АТ "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.2867; у межах встановленого судом строку), згідно з прохальною частиною якого позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 у справі №922/4748/24 - залишити без змін.
Заперечуючи проти змісту та вимог апеляційної скарги позивач зазначає наступне:
- реєстри ПАТ «Харківгаз» є належними доказами підтвердження обсягу відбору природного газу відповідачем. Не всі документи, що складаються юридичними особами, є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», натомість вказане не означає, що такі документи є неналежними доказами;
- хибною є позиція відповідача, що реєстри ПАТ «Харківгаз» (за відсутності в них інформації про ціни на природний газ) неправомірно використані для розрахунку вартості природного газу, яка підлягає компенсації.    
Реєстри ПАТ «Харківгаз» підтверджують лише загальні обсяги відбору природного газу відповідача, тоді як розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів відповідно до положень ч.2 ст.8 Закону України №1730 здійснений на основі наявної в матеріалах справи інформації про ціни на природний газ для виробників теплової енергії, реалізований у період з грудня 2015 по грудень 2019 років за договорами постачання природного газу з НАК «Нафтогаз України», наданої листом №23/4-1305-21- від 22.11.2021. На основі інформації відповідача здійснено розрахунок вартості компенсації природного газу по категоріям споживання за березень 2016 року, тоді як за квітень 2016 року, з огляду на відсутність інформації про споживання саме за категоріями, позивачем визначено вартість компенсації природного газу за принципом найвищої ціни в межах цін реалізації природного газу «пільговим» категоріям споживачів, за якими НАК «Нафтогаз України» здійснювала постачання природного газу. Доказів в обґрунтування помилковості здійсненого розрахунку заборгованості, у тому числі з підстав застосування при розрахунку невірної категорії споживання, відповідачем не надано.

Від АТ “НАК “Нафтогаз України” 19.03.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.3493; у межах встановленого судом строку), згідно з прохальною частиною якого заявник просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.
При цьому за коротким змістом відзиву АТ “НАК “Нафтогаз України” підтверджує, що Компанія не була постачальником природного газу в обсязі 81,260тис.куб.м у березні - квітні 2016 року, тобто відбір природного газу було здійснено відповідачем без поданих номінацій та без підписаних актів приймання-передачі природного газу. Відтак, вартість спожитих обсягів природного газу має бути компенсована саме АТ «Укртрансгаз», а не Компанії.
Третя особа також зазначила, що розглядаючи справу суд має підтвердити чи спростувати лише факт видачі номінацій НАК «Нафтогаз України», а не вдаватись до оцінки наявності/відсутності правових підстав для видачі таких номінацій, оскільки встановлення цих обставин виходить за межі позовних вимог. 

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Радіонової О.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 29.04.2025, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
АТ «Укртрансгаз» (позивач у справі, оператор ГTC) до 31.12.2019 було оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.19 ч.1 cт.1 Закону України «Про ринок природного газу»).
АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" АТ "Укрзалізниця" (відповідач у справі) є споживачем - юридичною особою, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (п.37 ч.1 ст.1 Закону України “Про ринок природного газу”).
Непрофільна діяльність відповідача пов`язана з централізованим опаленням житлових та інших приміщень. 
Для здійснення діяльності з виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню відповідач використовує природний газ, постачати який у спірний період березень-квітень 2016 року було зобов`язане ПАТ НАК “Нафтогаз України” відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 “Деякі питання опалювального сезону 2016/17” для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на ПАТ “НАК “Нафтогаз України” та постачальників природного газу покладено обов`язок до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №357 “Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії”, та з дотриманням принципу недискримінації.
Отже, на позивача покладено обов`язок прийняти номінацію, а на замовника послуг транспортування - подати номінацію.
Між ПАТ “НАК “Нафтогаз України” та ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Укрзалізниця" були укладені договори №2302/16-ТЕ-32 від 21.12.2015 та №2302/16-БО-32 від 15.12.2015 на постачання природного газу, за умовами п.1.2 яких газ, що постачається за цими договорами, використовується споживачем (відповідачем) виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.
За твердженнями позивача, за результатом опрацювання поданих номінацій встановлено відсутність поданих номінацій ПАТ “НАК “Нафтогаз України” у спірний період (березень-квітень 2016 року) у вказаних обсягах для відповідача (березень 2016 року – 70,174тис.куб.м; квітень 2016 року – 11,086тис.куб.м). 
Позивачем також встановлено відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, будь-яким суб`єктом ринку природного газу (зокрема, будь-яким постачальником) в обсязі 81,260тис.куб.м у період березень-квітень 2016 року на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для відповідача.
На підтвердження обсягів відбору відповідачем у спірний період природного газу позивачем до матеріалів справи додано:
- реєстри обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК “Нафтогаз України” з мереж ПАТ “Харківгаз”, в яких в графі “Обсяг, алокації” зазначено про відбір відповідачем природного газу в березні 2016 року в обсязі 70,174тис.куб.м, у квітні 2016 року в обсязі 11,086тис.куб.м;
- листи відповідача №01-06/1373 від 14.02.2022 та №01-06/5009 від 03.09.2024, надані у відповідь на адвокатські запити. 
Отже, у період березень-квітень 2016 року відповідач мав договірні відносини з постачання природного газу з ПАТ “НАК “Нафтогаз України”, натомість постачальник не здійснював постачання відповідачу обсягів природного газу у спірний період, внаслідок чого відповідач у березні-квітні 2016 року здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи, з ресурсу позивача обсягом 81,260тис.куб.м, без поданих номінацій будь-яким замовником послуг транспортування. 
З посиланням на ч.2 ст.8 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення” позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати на його користь:
- вартість відібраного без номінацій у березні-квітні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, яка становить 260 698,01 грн., протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами. Відповідно, розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.10.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 3 620,81 грн. Станом на 09.10.2024 строк оплати (за період жовтень 2021 – вересень 2024) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний сплати 130 349,16 грн. (3  620,81грн. х 36 платежів);
- вартість послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу у березні 2016 року в обсязі 70,174тис.куб.м на суму 606,30 грн. протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами. Відповідно, розмір щомісячної оплати вартості послуг транспортування природного газу становить 8,42 грн. Станом на 09.10.2024 строк оплати (за період жовтень 2021 – вересень 2024) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний сплати 303,12 грн. (8,42грн. х 36 платежів).
Несплати означених сум компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного  газу за період березень-квітень 2016 року та компенсації з оплати вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного  газу за березень 2016 року стала підставою звернення АТ "Укртрансгаз" з розглядуваним позовом до суду. Крім того, з огляду на допущене відповідачем прострочення виконання зобов`язання, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача: 
- 3% річних у розмірі 5 800,81 грн. та 17 169,72 грн. інфляційних за прострочення платежів щодо компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного  газу за період березень-квітень 2016 року; 
- 3% річних у розмірі 12,33 грн. та 27,89 грн. інфляційних за прострочення платежів щодо компенсації з оплати вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного  газу за період березень 2016 року.

Судова колегія враховує наступне.
У силу положень ч.ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти (ч.2). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3).
Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов.
Відповідно до положень ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно до положень ч.1 ст.74, ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з п.1 гл.1 (загальні умови надання номінацій) розділу XI (номінація та реномінація) Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС; тут і далі в редакції станом на березень-квітень 2016 року) для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та/або точках виходу в установленому цим розділом порядку.
Відповідно до п.2 гл.1 розділу XI Кодексу ГТС номінація повинна визначати обсяг природного газу по кожній точці входу та/або виходу (що може бути як фізичною, так і віртуальною), які замовляються замовником послуг транспортування. При цьому, якщо замовником послуг транспортування є постачальник, подана номінація повинна містити планові (замовлені) обсяги постачання природного газу у розрізі його споживачів та їх точок комерційного обліку (за необхідності) з визначенням їх ЕІС-кодів. Для побутових споживачів допускається визначення в номінації загального обсягу постачання газу, але із зазначенням їх ЕІС-кодів.
Пунктом 5 гл.1 розділу I Кодексу ГТС визначено, що номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).
За твердженнями позивача, у березні-квітні 2016 року відповідач здійснив відбір природного газу з ресурсу АТ “Укртрансгаз”  в об`ємі 81,260тис.куб.м без поданих номінацій будь-яким замовником послуг транспортування, зокрема постачальником газу (НАК “Нафтогаз України”).
Відповідачем не заперечується, що у період березня-квітня 2016 року був відсутній замовник послуг транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом ГТС, в обсязі 81,260тис.м.куб на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для відповідача.
Натомість, заперечуючи проти обсягів відібраного природного газу, відповідач зазначає, що надані позивачем реєстри не можуть бути доказами, оскільки не містять дату їх складання, а також назву підприємства, установи, організації працівника Ю.Маслюк, який їх підписав, та інших реквізитів, щоб його ідентифікувати, та не є первинним документами.

Надаючи оцінку означеним доводам апелянта Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження обсягів відбору відповідачем природного газу позивачем надано реєстри обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК “Нафтогаз України” з мереж ПАТ “Харківгаз” у розрізі кінцевих споживачів. У графі “Обсяг, алокації” зазначено про відбір відповідачем природного газу в наступних обсягах: за березень 2016 року - 70,174тис.куб.м; за квітень 2016 року - 11,086тис.куб.м.
Згідно з п.2 гл.2 розділу ХІІ Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС; тут і далі в редакції, чинній у спірний період) порядок визначення та підтвердження фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу по об`єктах споживачів, підключених до/через ГРМ, здійснюється відповідно до розділів VІ, IХ-ХІ цього Кодексу та договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем, у тому числі побутовим споживачем. 
За підсумками розрахункового періоду (місяця) Оператор ГРМ формує за кожним споживачем (у тому числі щодо об`єктів побутових споживачів) дані про його (їх) фактичне споживання природного газу (алокацію) та у порядку, визначеному Кодексом ГТС, передає їх до Оператора ГТС. Визначені Оператором ГРМ об`єми (обсяги) споживання природного газу по об`єктах споживачів є обов`язковими для його постачальника у відносинах між постачальником та Оператором ГТС при співставленні підтвердженого обсягу природного газу по об`єктах споживачів (затвердженої номінації) та його фактичного споживання (алокації).
Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, оскільки відповідач фізично приєднаний до газорозподільної системи ПАТ “Харківгаз” та відбір природного газу здійснював через таку газорозподільну систему, то саме до компетенції ПАТ “Харківгаз” входить зняття даних з приладів обліку та саме ПАТ “Харківгаз” як Оператор ГРМ є джерелом формування даних про фактичні обсяги споживання. 
Відтак, інформація за реєстрами обсягів споживання ПАТ “Харківгаз” є складовою частиною алокації та визначені Оператором ГРМ дані у таких реєстрах про обсяги споживання відповідача є обов`язковими. 
Судова колегія зауважує, що надані позивачем реєстри підписані посадовою особою – заступником голови правління з постачання та обліку газу Ю.Маслюк, скріплені печаткою ПАТ «Харківгаз», відтак відсутні підстави вважати такі документи неналежними. 
При цьому, заперечуючи проти обсягів відібраного у спірний період природного газу, відображених у реєстрах, відповідач не надав суду жодного доказу на спростування такої інформації. 
Приймаючи до уваги вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що реєстри ПАТ “Харківгаз” є належними доказами факту відбору природного газу відповідачем у період березня-квітня 2016 року у визначених обсягах споживання.

Крім того до матеріалів справи додано лист відповідача №01-06/1372 від 14.02.2022, наданий на адвокатський запит №35, в якому повідомлено про те, що в березні 2016 року був здійснений відбір природного газу в кількості 70,174тис.куб.м за наступними категоріями газу:
- природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в кількості 64,901тис.м.куб;
- природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам у кількості 5,273тис.куб.м.
Судова колегія вважає доречними зауваження апелянта про те, що в адвокатському запиті №1493361/4 переплутано показники обсягів природного газу, використаних відповідачем без номінацій/без договірного оформлення, а саме зазначено: березень 2016 року – 11,086тис.куб.м (замість 70,174тис.куб.м); квітень 2016 року – 70,174тис.куб.м (замість 11,086тис.куб.м).
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в листі №01-06/5009 від 03.09.2024 на адвокатський запит №1493361/4 відповідачем повідомлено, що філія здійснювала відбір/споживання природного газу в період березень – квітень 2016 року, «але не в обсягах, зазначених в адвокатському запиті». Крім того відповідачем підтверджено, що у філії був відсутній постачальник природного газу, відібраного/спожитого у період та обсягах, зазначених в адвокатському запиті (березень-квітень 2016 року).
Тобто, листом №01-06/1372 від 14.02.2022 відповідач підтвердив, що в березні 2016 року був здійснений відбір природного газу в кількості 70,174тис.м.куб. Листом №01-06/5009 від 03.09.2024 відповідач підтвердив факт отримання природного газу в березні-квітні 2016 року та факт відсутності постачальника на відповідний обсяг природного газу.
У силу приписів ч.ч.1, 2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.79 ГПК України наявність обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2).
Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідною, ніж протилежний.
На підставі аналізу наявних у матеріалах справи доказів, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в березні-квітні 2016 року відповідач здійснив відбір природного газу з ресурсу АТ “Укртрансгаз” в обсязі 81,260тис.куб.м без поданих номінацій будь-яким замовником послуг транспортування.
Вищевикладені обставини, разом з іншим, підтверджені АТ “НАК “Нафтогаз України”, зокрема у наданих суду першої інстанції письмових поясненнях та у наданому суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу. Так, у відзиві на апеляційну скаргу третя особа зазначила, що НАК «Нафтогаз України» не була постачальником природного газу в обсязі 81,260тис.куб.м у березні - квітні 2016 року, тобто відбір природного газу було здійснено відповідачем без поданих номінацій та без підписаних актів приймання-передачі природного газу. 
АТ “НАК “Нафтогаз України” у відзиві на апеляційну скаргу також зауважило, що враховуючи законодавче регулювання (положення ст.8 Закону України №1730) та оскільки третя особа не здійснювала постачання природного газу відповідачу, вартість спожитих обсягів природного газу має бути компенсована саме на користь позивача, а не третьої особи.
Судова колегія погоджується з доречними зауваження третьої особи про те, що питання правомірності дій постачальника - НАК “Нафтогаз України” та причин невидачі номінацій не підлягають дослідженню в межах  цієї справи і не впливають на наявність у відповідача обов`язку з оплати фактично спожитих обсягів природного газу. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №911/1057/20 та від 08.06.2022 у справі №924/207/20.

Правовідносини з врегулювання порядку оплати фактично спожитих обсягів природного газу без надання номінацій врегульовані Законом України №1730-VIII від 03.11.2016 “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення” (далі - Закон України №1730-VIII від 03.11.2016).
Частиною 2 ст.8 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 передбачено, що підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (далі - підприємства ПЕК), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість: 
відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України “Про ринок природного газу”, чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів;
послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами, встановленими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними протягом періоду таких відборів.
Отже, частиною 2 ст.8 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 держава встановила імперативне нормативне регулювання правовідносин щодо врегулювання заборгованості підприємства ПЕК, які протягом періоду з 01.12.2015 по 31.12.2019 здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без подання номінацій, перед оператором ГТС та визначила, що вартість вказаних обсягів природного газу компенсується оператору ГТС.
АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" АТ "Укрзалізниця" здійснює діяльність з виробництва теплової енергії та, відповідно, здійснює постачання теплової енергії. Позивач до 31.12.2019 виконував функції оператора газотранспортної системи відповідно до ліцензії НКРЕКП, серія АЕ №194511 від 28.02.2013.
Відтак, як обґрунтовано виснував Господарський суд Харківської області, позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, відносини яких щодо компенсації вартості природного газу, використаного за період з 01.12.2015 по 31.12.2019 без подання номінацій, врегульовані Законом України №1730-VIII від 03.11.2016.
Частиною 3 ст.8 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 врегульовано, що обсяги природного газу, зазначені в частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання.
Приймаючи до уваги, що відповідач здійснював відбір природного газу з газотранспортної системи в обсязі 81,260тис.куб.м у березні-квітні 2016 року без поданих постачальником газу номінацій, вартість вказаних обсягів підлягає компенсації позивачу у порядку, встановленому ч.2 ст.8 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016.
Вартість відібраного без номінацій обсягу природного газу у березні-квітні 2016 року в обсязі 81,260тис.куб.м складає 260 698,32 грн. з ПДВ, яку відповідач зобов`язаний був оплатити позивачу протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами. Відповідно, розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.10.2021) вартості відібраного без номінацій обсягу природного газу складає 3 620,81 грн.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач за змістом апеляційної скарги посилається на недоведеність правильності застосування цін реалізації природного газу категоріям споживачів та стверджує про відсутність у наданих позивачем реєстрах відповідної інформації.
Водночас, судова колегія вважає доречними зауваження позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що реєстри ПАТ «Харківгаз» підтверджують лише загальні обсяги відбору природного газу відповідачем, тоді як розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів відповідно до положень ч.2 ст.8 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 здійснений на основі наявної в матеріалах справи інформації про ціни на природний газ для виробників теплової енергії, реалізований у період з грудня 2015 по грудень 2019 років за договорами постачання природного газу з НАК «Нафтогаз України», наданої листом останнього №23/4-1305-21- від 22.11.2021.
Зважаючи на те, що ціни реалізації природного газу відрізняються залежно від категорії споживання, позивач звертався до відповідача з адвокатськими запитами за уточненням інформації про розподіл спожитих обсягів природного газу між категоріями, у відповідь на що від відповідача отримані листи №01-06/1373 від 14.02.2022 та №01-06/5009 від 03.09.2024 (додані до матеріалів справи). За березень 2016 року відповідач надав деталізовану інформацію за категоріями споживачів, тоді як за квітень 2016 року ухилився від надання детальної інформації.
На основі інформації відповідача позивачем здійснено розрахунок вартості компенсації природного газу по категоріям споживання за березень 2016 року. З огляду на відсутність інформації про споживання за категоріями в квітні 2016 року, позивачем визначено вартість компенсації природного газу за принципом найвищої ціни в межах цін реалізації природного газу “пільговим” категоріям споживачів, за якими НАК “Нафтогаз України” здійснювала постачання природного газу. 
При цьому судова колегія наголошує, що, оскільки відповідач здійснив відбір природного газу за межами укладених договорів з третьою особою, то лише відповідач володіє інформацією, за якими саме категоріями споживання використані ним обсяги природного газу. У свою чергу, відповідачем відповідної інформації до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів в обґрунтування помилковості здійсненого розрахунку заборгованості, у тому числі на доказ застосування при розрахунку невірної категорії споживання.
Оскільки станом на 09.10.2024 року строк оплати (за період з жовтня 2021 по вересень 2024) вартості відібраного без номінацій обсягу природного газу є таким, що настав, а відповідачем до матеріалів справи не надано доказів сплати 130 349,16 грн. (36 платежів * 3  620,81 грн.), місцевий господарський суд вірно виснував про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 130  349,16  грн. компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного  газу за період березень-квітень 2016 року.
Вартість послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу розрахована позивачем із застосовуванням тарифів, установлених відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства ПАТ “Харківгаз” постановою НКРЕКП №3159 від 29.12.2015 “Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами”, а саме 7,20 грн. за 1000куб.м без ПДВ, що діяв з 01.01.2016.
За розрахунками позивача, вартість послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу в березні 2016 року в обсязі 70,174тис.куб.м за цінами НКРЕКП загалом складає 606,30 грн. з ПДВ, яку відповідач зобов`язаний оплатити позивачу протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами. Отже, розмір щомісячної оплати вартості послуг транспортування природного газу становить - 8,42 грн.
Станом на 09.10.2024 строк оплати (за період з жовтня 2021 по вересень 2024) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, з огляду на що відповідач зобов`язаний був сплати 303,12 грн. (8,42  грн. * 36 платежів). 
З огляду на означене та приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів здійснення відповідачем відповідної оплати, Господарський суд Харківської області дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 303,12  грн. компенсації з оплати вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за березень 2016 року. 

Позивачем, разом з іншим, нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача: 
- з огляду на прострочення внесення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за березень-квітень 2016 року – 3% річних у розмірі 5 800,81 грн. та 17  169,72 грн. інфляційних;
- з огляду на прострочення внесення платежів щодо компенсації з оплати вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного  газу за період березень 2016 року – 3% річних у розмірі 12,33 грн. та 27,89 грн. інфляційних.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст.612 ЦК України врегульовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У силу приписів ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на встановлений під час розгляду справи факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання та періоди фактичного прострочення, Господарський суд Харківської області визнав законними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних у вищевказаних розмірах. Відповідачем контррозрахунку означених нарахувань не надано, заперечень щодо їх арифметичної правильності апеляційна скарга також не містить.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У цій справі апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276,  281, 282,  284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 у справі №922/4748/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 30.04.2025.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           О.В. Стойка