ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/11533/23                                               Прізвище судді (суддів) першої інстанції Скрипка І.М.,                                                                   
                                                                                                                                   Суддя-доповідач Кобаль М.І.          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Оксененка О.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» до Житомирської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Юнігласс Україна») звернулося до суду з адміністративним позовом до Житомирської митниці (далі по тексту - відповідач) в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA101000/2022/000100/2 від 07.06.2022 та №UA101000/2022/000103/2 від 28.06.2022.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року значений позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Юнігласс Україна» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 43536537), зареєстроване 27.02.2020, його місцезнаходження   08294, Київська область,   м. Буча, вул. Яблунська, буд. 84; основний вид діяльності 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами.
08.02.2021 ТОВ «Юнігласс Україна» (покупець) із JSC «New Glass» (Болгарія, постачальник) укладено договір купівлі-продажу №S2021/001 UU.
За умовами договору продавець згоден виготовити і поставити, а продавець   купити порожній скляний посуд в асортименті.
Номенклатура, кількість та ціна товару вказуються в додатках до договору. Ціна, встановлена в додатку, визначається в Євро і включає витрати на пакування, завантаження та маркування.
За умовами договору, Товар буде постановлено на умовах FCA м. Новий Пазар, Болгарія (Інкотермс-2020). Товар поставляється покупцю партіями на умовах, вказаних у відповідному додатку до договору; з кожним відвантаженням партії товару, продавець надає покупцеві наступні документи (в залежності від виду транспорту поставки): міжнародну транспортну накладну (CMR) або залізничну накладну, встановленого зразка; паспорт якості; сертифікат відповідності; рахунок-фактуру; сертифікат EUR1.
На підтвердження заявленої митної вартості товару, ТОВ «Юнігласс Україна»   подано до митниці разом із спірними митними деклараціями UА101020/2022/019306 та UА101020/2022/023197 наступні документи: 
-          контракт S2021/001UU від 08.02.2021; 
-          пакувальний лист; 
-          інвойс/рахунок-фактура; 
-          автотранспортну накладну (CMR); 
-          декларацію про походження товару; 
-          сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1; 
-          довідку про транспортні витрати; 
-          додаток до контракту, що стосується поставки товару; 
-          договір-доручення про транспортно-експедиторське обслуговування; 
-          договір про надання послуг митного брокера S2021/001UU від 09.02.2021. 
Також ТОВ «Юнігласс Україна»   зазначено про пов`язаність покупця і продавця оцінюваного товару.
Митний орган порівняв рівень митної вартості оцінюваного товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, зокрема країною виробництва, яких є Болгарія, у зв`язку з чим, запропонував ТОВ «Юнігласс Україна» надати додаткові документи, визначені у частинах третій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, а саме: 
1) виписку з бухгалтерської документації; 
2) копію митної декларації країни відправлення; 
3) прайс-лист виробника товару; 
4) висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 
5) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 
6) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 
7) розрахунок ціни (калькуляцію).
Декларант ТОВ «Юнігласс Україна»   листами від 06.06.2022 та від 27.06.2022 поав  додаткові пояснення та документи (т.1 а.с.45,66,196,198-200):
- копію експортної митної декларації;
- відповідь покупця із документами (податковими накладними, видатковими накладними, випискою по контракту, платіжними дорученнями, калькуляцією);
- копію сертифікату походження, виданого ТПП Болгарії із зазначенням інвойсу;
- додаток №42 і №43 до контракту, де зазначений той же товар за тією ж вартістю, що в договорі;
- договори між експедитором і перевізниками та заявки на конкретні перевезення;
- довідки про транспортні витрати від безпосереднього перевізника, де вказана така ж сума, як і у довідках експедитора.
- виписку з бухгалтерських та банківських документів по продажу товарів, що стосуються відчужуваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
- виписку з бухгалтерської документації по договору № S2021/001 UU, копії платіжних доручень;
- калькуляції собівартості товару (подані повторно);
- прайс-лист на товар від виробника для реалізації товару на території України;
- договір доручення про транспортно-експедиторське обслуговування між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «АТП №1 ЛТД»;
- лист з роз`ясненням до калькуляцій про послуги третіх сторін та вартість робочої сили, куди входять затрати на маркування, завантаження продукції в автомобіль і затрати, пов`язані з митним оформленням.
Окрім  того, ТОВ «Юнігласс Україна» направлено до митниці листи про те, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем не вплинув на рівень митної вартості. 
Разом з тим, Житомирською митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA101020/2022/022018 та № UA101020/2022/000677.
Також, Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA101000/2022/000100/2 від 07.06.2022 та № UA101000/2022/000103/2 від 28.06.2022, у яких митна вартість визначена із застосуванням резервного методу (далі по тексту - оскаржувані рішення), які мають ідентичні обґрунтування їх прийняття.
У рішеннях про коригування митної вартості товарів митний орган вказав, що за результатами перевірки заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів (посуду столового, скляного), тому вважають, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену митну вартість оцінюваних товарів.
Також зазначено, що подані документи містять розбіжності і не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті. Вказано, що за пунктом 1.2 договору від 08.02.2021 № S2021/001 UU номенклатура, кількість та ціна товару вказується у додатку до договору, однак до митного оформлення не надано такий документ; довідка про транспортні витрати видана ФОП ОСОБА_1 в автотранспортній накладній вказано, що вантаж до перевезення прийняв ТОВ «Ромстал Україна»/ АТР №1, до митного оформлення не надано документи, які б вказували на юридичний зв`язок ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «Ромстал Україна»/ АТР №1; додатково надана заявка не може бути використана для підтвердження зв`язку ФОП ОСОБА_1 і АТР №1; довідка про транспортні витрати не може бути використана для підтвердження витрат на транспортування товарів, оскільки відсутні відомості, які б свідчили про те, що даний документ стосується перевезення саме оцінюваних товарів, тому констатовано, що відомості про витрати на транспортування не базуються на документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування. Також зазначено, що калькуляції вартості товарів від виробника не містять інформації, які умови поставки враховані при розрахунках, не містять відомостей і про маркування і навантаження; вказано і на неподання висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією.
З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту запропоновано цінову інформацію щодо вартості подібних товарів.
Зазначено, що методи 2а та 2б не можуть бути застосовані, у зв`язку з відсутністю   цінової інформації про вартість операції на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що прийнята органом доходів і зборів; методи 2в і 2г   в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених частиною третьою   статті 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визначеній органами доходів і зборів митній вартості товарів за митною декларацією
Джерелом інформації митниця зазначила Митний кодекс України   та інформацію щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено, які містяться в ціновій базі ЄАІС ДФС України.
В подальшому відповідачем надано згоду на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом в повному обсязі, та щодо надання протягом 80 днів з дня випуску товарів відповідних документів для підтвердження заявленої митної вартості.
Позивач, вважаючи протиправним оскаржувані рішення, звернувся до суду з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі по тексту - МК України), Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).
Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Правовими положеннями статті 57 МК України регламентовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 
2) другорядні: 
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 
в) на основі віднімання вартості; 
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 
ґ) резервний. 
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.
Так, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Положеннями статті 53 МК визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Проте, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).
З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами;  2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
У даному випадку, під час дослідження первинних документів, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем митному органу, встановлено, що їх обсяг дозволяє   визначити митну вартість товару за основним (першим) методом. 
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що ТОВ «Юнігласс Україна», через декларанта, надано митному органу ряд первинних документів, які не є обов`язковими, відповідно до ст. 53 МК України, на підтвердження вірно зазначеної вартості товарів, проте вказане протиправно не було взято до уваги відповідачем.
На думку відповідача, оскільки декларант не надав всі документи, які додатково витребувалися митницею, відтак у митниці відсутні у повному обсязі документально підтверджені відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Разом з тим, рішення про коригування митної вартості товарів не містить конкретного посилання на митну декларацію з максимально наближеними характеристиками товару, за яким можливо перевірити дані встановлені митним органом та порівняти характеристики авто, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Також суд апеляційної інстанції  не приймає до уваги висновки відповідача про те, що є ймовірність не включення до митної вартості товару інших складових митної вартості (без визначення яких саме), оскільки висновки митного органу мають бути чіткими та обґрунтованими, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Так, зауваження митниці стосувалися наступного: 
1) впливу пов`язаності між собою продавця та покупця на ціну товару; 
2) недодання до митного оформлення такого документу, який згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту є єдиним документом, в якому сторони узгоджують ціну товару; 
3) непідтвердження транспортних витрат, у тому числі у частині недоліків у додатково поданих заявках про перевезення; 
4) надання митниці вартості калькуляції товарів від виробника, що не містять інформації про те, які умови поставки були враховані під час здійснення розрахунків, а також не містять відомостей про такі складові як маркування та навантаження; 
5) ненадання висновку про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями; 
6) наявності інформації про вищу митну вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.
Щодо ненадання відомостей про відсутність впливу пов`язаності між собою продавця та покупця, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, за змістом частин 12-14   статті 58 Митного кодексу   той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце. У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Доведення впливу пов`язаності на ціну товару має відбуватись з врахуванням положень міжнародного договору - Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року (Угода).
Зміст цієї Угоди вказує на те, що саме митним органом мають бути здійснені дії для перевірки відсутності впливу та надано декларанту право відповіді, в іншому випадку, митна вартість має бути прийнята за заявленим методом.
Щодо операцій, передбачених частиною вісімнадцятою   статті 58 МК України, то Міжнародний договір виходить з того, що це є альтернативним, іншим (а не імперативним та незамінним) засобом встановлення прийнятності ціни і лише, надає можливість імпортеру показати прийнятність ціни за своєю ініціативою без проведення перевірки контролюючим органом.
Пунктом 2 статті 1 Угоди закріплено, що згідно з підпунктом «а», під час визначення того, чи є контрактна вартість прийнятною, те, що покупець і продавець пов`язані між собою, само по собі не є підставою вважати контрактну вартість неприйнятною. У такому разі повинні бути вивчені обставини навколо продажу й контрактну вартість повинно бути прийнято за умови, що ці відносини не вплинули на ціну. Якщо з урахуванням інформації, наданої імпортером або отриманої іншим чином, митна адміністрація має підстави вважати, що відносини вплинули на ціну, вона повинна повідомити свої аргументи імпортеру, а імпортеру повинна бути надана можливість для обґрунтованої відповіді. Якщо імпортер того вимагає, це повідомлення аргументів повинно бути надано в письмовому вигляді.
Тобто, за наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині 12   статті 58 МК України, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.
У той же час, посилання відповідача на те, що позивач мав підтвердити відсутність впливу взаємозв`язку на ціну товару при продажу між пов`язаними особами, є таким, що не відповідає нормам   МК України.
Отже, за наявності достатніх підстав вважати, що відповідні відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.
При цьому, частина 15 статті 58 МК України   передбачає, що декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Це положення закріплює за декларантом право, а не обов`язок.
Тобто, обов`язок доведення того, що пов`язаність між продавцем та покупцем вплинула на митну вартість задекларованого товару, лежить на митному органі. У разі якщо він не справляється із цим обов`язком, то необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій   статті 58 МК України, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку, митний орган не обґрунтував, що названі відносини вплинули на ціну імпортованих товарів.
У свою чергу, позивачем подано митному органу письмові пояснення з документальним підтвердженням відсутності впливу взаємозв`язку позивача з продавцем на ціну товару у досліджуваному випадку, однак відповідач не взяв їх до уваги.
Щодо твердження митного органу про те, що за пунктом 1.2 договору від 08.02.2021 № S2021/001 UU номенклатура, кількість та ціна товару вказується у додатку до договору, однак до митного оформлення не надано такий документ, який згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту є єдиним документом, в якому сторони узгоджують ціну товару, яка безпосередньо формує його митну вартість, суд зазначає, що додатки, в яких вказано товар і вартість, які подані до митного оформлення, до договору від 08.02.2021 №S2021/001 UU надані позивачем разом із кожною митною декларацією, що підтверджується відомостями як поданих ТОВ «Юнігласс Україна» митних декларацій, так і самими рішеннями про коригування (графа 18 рішень). Тобто, митний орган обґрунтовує свої рішення ненаданням додатків до договору і в той же час підтверджує їх надання, тому вказане твердження відповідача є необґрунтованим.
Щодо доводів митниці про непідтвердження транспортних витрат, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідач стверджував, що довідки про транспортні витрати ФОП ОСОБА_1 , який залучений позивачем як експедитор у перевезеннях оцінюваного товару за договорами-дорученнями про транспортно-експедиторське обслуговування, містять інформацію про перевізника, відмінного від того, який зазначений у CMR, тому числове значення такої складової митної вартості як витрати на транспортування є непідтвердженим, суд зазначає таке.
Так, на підтвердження такої складової митної вартості товару, як витрати на транспортування, ТОВ «Юнігласс Україна» разом з митними деклараціями подало довідки ФОП ОСОБА_1 про транспортні витрати.
Крім того, ТОВ «Юнігласс Україна» подало до кожної митної декларації договір-доручення про транспортно-експедиторське обслуговування № 0006 від 05.02.2021 між ТОВ «Юнігласс Україна» та ФОП ОСОБА_1 .
Тобто, ФОП ОСОБА_1 був експедитором, а не безпосереднім перевізником, та як експедитор залучав інших перевізників, а саме: ТОВ «Ромстал Україна» та АТР №1 для перевезення оцінюваного товару, які і зазначаються в товарно-транспортних накладних (CMR).
До кожної із названих вище митних декларацій представник товариства «Юнігласс Україна» надавав копії CMR (товарно-транспортні накладні у міжнародних перевезеннях вантажів автомобільним транспортом). Кожна з CMR містить інформацію про інвойс, за яким перевозиться товар, а також інформацію про державні номери транспортних засобів, якими перевозиться відповідний товар.
Також товариство подало митниці, після витребування додаткових документів, договори експедитора із безпосередніми виконавцями перевезень.
При цьому, зауваження відповідача до оформлення довідок про транспортні витрати (про відсутність відомостей про товар, час перевезення, замовника послуг) не заслуговують на увагу суду, оскільки вимог до форми і змісту такої довідки законодавство не містить.
Так, відповідні довідки містять відомості про CMR, державні номери транспортних засобів, їх марку та назву перевізника, водіїв, маршрут перевезення, тому, довідку про транспортні витрати можна співставити з конкретним перевезенням (CMR) та митною декларацією. Довідки містять інформацію про вартість перевезення до митної території України, вартість перевезення на митній території України. Також, товариство надало митному органу відповідні довідки і від безпосередніх виконавців перевезення.
Отже, за результатом дослідження документів, які підтверджують транспортні витрати (договір-доручення про транспортно-експедиторське обслуговування, довідки про транспортні витрати від експедитора та від безпосередніх перевізників, міжнародні товарно-транспортні накладні, договори між експедиторами та перевізниками, заявки на транспортування вантажу в міжнародному сполученні), суд доходить висновку, що вони містять усі необхідні дані для визначення такої складової митної вартості як транспортні витрати.
Також, у письмових поясненнях, наданих митниці під час процедури митного оформлення,   товариство повідомило про надання із митною декларацією сертифікату переміщення (походження) товару форми EUR.1, який виданий митним органом країни відправлення та має опис товару і посилання на інвойс, який задекларовано, та на експортну митну декларацію, тому він є додатковим належним доказом, що саме конкретний інвойс саме з цим товаром надавався митному органу країни відправлення і пройшов митне оформлення.
Що стосується посилання митного органу на те, що надані під час митного оформлення калькуляції вартості (розрахунки ціни) товарів від виробника не містять інформації про те, які умови поставки товару враховані під час здійснення розрахунків, а також не містять відомості про складові маркування та навантаження, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Для підтвердження митної вартості товару ТОВ «Юнігласс Україна» додатково надано калькуляції вартості (розрахунки ціни) товарів від виробника товару (JSC «New Glass» (Болгарія). Такий документ розроблено JSC «New Glass» (Болгарія) для цілей обґрунтування вартості безпосередньо товару та містить всі витрати на виготовлення товару, які зроблені виробником.
Частиною 4   статті 53 МК України   встановлено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа крім документів, зазначених у частинах другій-третій   статті 53 МК України, подає (за наявності), зокрема, й розрахунок ціни (калькуляцію).
Калькуляція - це визначення витрат у вартісній (грошовій) формі на виробництво одиниці або групи товарів. Оскільки такі витрати безпосередньо пов`язані з процесом виробництвом товарів, то володіти такою інформацією, зважаючи на її конфіденційність, може тільки виробник або пов`язані з ним особи.
Калькуляція вартості - визначення розміру витрат у грошовій формі як по окремих видах діяльності, виробничих процесах, структурних підрозділах, так і в цілому по підприємству на виробництво (збут) одиниці продукції, виконаних робіт (послуг) за допомогою економічно обґрунтованих методів.
Як обумовлено у пункті 4.1 договору купівлі-продажу від 08.02.2021 №S2021/001 UU, товар поставляється покупцю партіями на умовах, вказаних в додатку до договору; а умови доставки - FCA Novi Pazar, Bulgaria (пункт 2.1).
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що чинне митне законодавство України, не містить вимог щодо складання калькуляції вартості (розрахунки ціни) товарів, її складових, а також калькуляція вартості є внутрішнім документом підприємства, зокрема, внутрішнім документом бухгалтерського обліку, який ведеться відповідно постачальником - резидентом Болгарії. У свою чергу, покупець - ТОВ «Юнігласс Україна» не має жодного впливу на формування цього документа, не може його змінити чи зобов`язати постачальника вести його за іншою формою.
На вимогу митниці калькуляції вартості надані імпортером до кожної поставки товарів, а також надано пояснення щодо окремих складових вартості. Калькуляції вартості товарів підтверджували заявлену митну вартість товарів і безпідставно не враховані митницею.
Окрім того, як зазначає позивач, витрати на маркування, навантаження товару включені в інвойсну вартість товару і в калькуляціях постачальника включені до, зокрема, статті «Послуги третіх осіб». ТОВ «Юнігласс Україна» про це повідомляло митний орган, проте останній не врахував цих пояснень.
Отже, посилання митного органу на те, що калькуляції вартості (розрахунки ціни) товарів від виробника не містять інформацію про те, які умови поставки товару враховані під час здійснення розрахунків, а також не містять відомості про складові маркування та навантаження не може слугувати підставою та обґрунтуванням для коригування митної вартості товару.
Щодо наявної у відповідача інформації про вищу митну вартість подібного товару, то така обставина не може слугувати самостійною підставою як для витребування додаткових документів від декларанта, так і для коригування митної вартості.
Щодо доводів митниці про неподання до митного оформлення висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме по собі неподання такого документу не може слугувати підставою коригування митної вартості.
Окрім того, такий документ, у розумінні частини другої   статті 53 Митного кодексу, не належить до документів, які підтверджують митну вартість товарів. 
Також суд погоджується з доводами позивача про те, що ненадання висновку до митного оформлення без належного обґрунтування митницею, що такий документ може усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови у митному оформленні товару. Так само його наявність або ж відсутність не вплинула на можливість визначення митної вартості у спірному випадку.
Щодо тверджень митниці про неможливість урахування платіжної інструкції в іноземній валюті №42 від 30.11.2022 на суму 12000,24 Євро, платіжної інструкції в іноземній валюті №43 від 22.12.2022 на суму 29696,38 Євро, листа ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 12.05.2021 №113/160 щодо проведення цінової експертизи на імпортну поставку через те, що такі документи не подавалися під час митного оформлення, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані платіжні доручення про здійснення оплати товару не могли бути надані із митними деклараціями, оскільки вони складені і, відповідно, оплати проведені у строк значно пізніше після митного оформлення товарів у досліджуваному випадку. 
Отже, протиправність невмотивованого та безпідставного витребування митним органом додаткових документів підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.04.2021 у справі №808/1402/18, якою визначено, що: «Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності».
Крім того, відповідач зобов`язав позивача надати додаткові документи, проте, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, чим необґрунтовано обмежив позивача в можливості довести митному органу правильність визначення митної вартості товару за основним методом.
Разом із тим, митниця зобов`язана зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
За умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.
У даному випадку, Житомирська митниця не надала належних доказів та  переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтувала висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.
Таким чином, виходячи з наведеного в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що наведені відповідачем у спірних рішеннях доводи не могли бути підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту, оскільки не спростовують правомірність визначення такої митної вартості (її складових).
За таких підстав та враховуючи, що вказані вище твердження відповідача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару оскаржуване рішення не містить, суд дійшов висновку, що подані декларантом документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Отже, митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товарів базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
У зв`язку з встановленими обставинами та зазначеними нормами чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів №UA101000/2022/000100/2 від 07.06.2022 та №UA101000/2022/000103/2 від 28.06.2022 є протиправними та підлягають скасуванню.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем була доведена належними доказами заявлена митна вартість товарів.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Щодо клопотання заявленого представником позивача Лисовим Є.М., у заяві, яка подана 14.04.2025 через систему «Електронний суд», про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8550,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Так, представник позивача Лисов Є.М., в якості доказів надає суду наступні документи:
- копію Договору № 85 про надання правової допомоги від 11.05.2021 року, укладеного між ТОВ «Юнігласс Україна» та АО «ЮФ «Голдрейн Партнерс»;
- копія акту виконаних робіт № 001290 від 07.01.2025 року на суму 8 550,00 грн., укладеного між ТОВ «Юнігласс Україна» та АО «ЮФ «Голдрейн Партнерс»;
- копія рахунка АО «ЮФ «Голдрейн Партнерс»№ 001290 від 07.01.2025 року на суму 8 550,00 грн.;
- копія платіжної інструкції ТОВ «Юнігласс Україна» № 2479 від 09.01.2025 року на суму 8 550,00 грн. 
Дослідивши надані представником позивача докази, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що вимоги позивача про відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8550,00 грн. в суді апеляційної інстанції є неспівмірними, оскільки розгляд справи здійснено судом в порядку письмового провадження, тобто без виклику сторін, а отримана ТОВ «Юнігласс Україна»  правнича допомога під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підтверджується написанням відзиву на апеляційну скаргу, який міститься в матеріалах справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1   ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5   ст. 328 КАС України   не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Житомирської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці (ЄДРПОУ 44005610) шляхом їх безспірного списання витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» (ЄДРПОУ 43536537).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                     М.І. Кобаль

Судді:                                                                                                     О.М. Оксененко

                                                                                 Ю.К. Черпак 

Повний текст виготовлено 16.04.2025 року