ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/388/24  Номер провадження 22-ц/814/940/25	Головуючий у 1-й інстанції МУРАШОВА Н. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.
за участю секретаря Сальної Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Спірідович Надії Василівни, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 жовтня 2024 року,
       В С Т А Н О В И В :
У січні 2024 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила:  
1) встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її матір`ю, а ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її батьком; 
2) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_4 , на 1/6 частку в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року згідно з розпорядженням від 23 грудня 1997 року №6944/2; 
3) визнати за нею, ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на належну померлій 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позову зазначено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, згідно з розпорядженням від 23.12.2997 року, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
З 30.08.1960 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були одружені, мали двох доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 . Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, його спадщину прийняли дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_7 , які проживали з ним разом на день відкриття спадщини. За ч.1 ст.1267 ЦК України,  частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи, що ОСОБА_8 за життя належала 1/3 частина спірної квартири, то кожна зі спадкоємиць першої черги за законом, які прийняли спадщину, а саме - дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_7 , в порядку спадкування отримали право на спадщину по 1/6 частині спірної квартири. Свідоцтво про право на спадщину їм не видавалося, але за ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 26.10.2016 року приватним нотаріусом Спірідович Н.В., в якому на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_9 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 . ЇЇ спадщину прийняла спадкоємець за заповітом ОСОБА_10 , шляхом звернення до нотаріуса зі відповідною заявою. Враховуючи, що за життя спадкодавцю ОСОБА_11 належала частина спірної квартири (1/3 частина – на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, згідно з розпорядженням від 23.12.2997 року, 1/6 частина – в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ), тому з моменту відкриття спадщини вона належить спадкоємиці за заповітом ОСОБА_9 , яка її прийняла.
Позивач зазначала, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом померлої ОСОБА_13 , оскільки її право на спадкування та розмір спадщини оскаржується сестрою ОСОБА_14 , яка не надає для оформлення спадщини оригінал правоустановчого документу на спадкове майно, а саме - свідоцтво про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, згідно з розпорядженням від 23.12.1997 року, не надає оригінал свідоцтва про народження ОСОБА_1 , для підтвердження родинних відносин з батьком ОСОБА_15 та матір`ю ОСОБА_16 , що має істотне значення для оформлення спадщини, а саме - визначення ставки податків, за якою має оподатковуватися прийняте спадкове майно. ОСОБА_7 не визнає, що батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були одружені з 30.08.1960 року, а їх шлюб не було розірвано в установленому законом порядку, що має істотне значення для вирішення питання про прийняття матір`ю ОСОБА_16 спадщини після свого чоловіка ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
ОСОБА_1 зазначила, що на момент ухвалення рішення народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РРФСР від 25.08.1967 року №2-622, яке набрало законної сили 04.09.1967 року, шлюб вважався розірваним з моменту реєстрації рішення суду в органах ЗАГС. 
Оскільки їх батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зареєстрували рішення суду про розірвання шлюбу в органах ЗАГС, то їх шлюб не був розірваний в установленому законом порядку, а вони вважалися одруженими до смерті чоловіка ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Установлено факт родинних відносин, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 . 
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину в квартирі АДРЕСА_1 . 
Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в розмірі 5513 грн. 70 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_9 належить право на спадщину за заповітом ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка складається з частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що об`єднання заявлених позивачем вимог у одній заяві є зловживанням процесуальними правами, оскільки встановлення юридичного факту жодним чином не вплине на її право спадкування, у зв`язку із наявністю заповіту.
Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач оспорює родинні відносини між нею та батьками.
Зазначала, що суд неправильно застосував норми матеріального права, які діяли на момент правовідносин та помилково прийшов до висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, а відтак, помилково визначив факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після померлого ОСОБА_4 13.09.2009 року за законом 1/6 частини спірного нерухомого майна та внаслідок, що ОСОБА_9 належить право на спадщину за заповітом ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка складається з 12 частини спірного нерухомого майна.
У відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Мелека І.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду- без змін.
В обґрунтування відзиву вказувала, що суд першої інстанції зробив правильний аналіз норм права щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не містять аргументів, які б вказували на незаконність та необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції у справі рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Центральним міжрегіональним управлінням державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області надано інформацію з картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та картотеки заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС України для централізованого зберігання. Так були надані заяви від 1978 року та від 1994 року про надання паспортів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , де зазначено, що ОСОБА_4 був одружений із ОСОБА_16 , мали доньку ОСОБА_6 . (а.с.25-30).
Виконавчим комітетом міської ради депутатів м. Кременчука видано ордер від 06.10.1972 року №1444 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 4 кімнат, житловою площею 44,49 м2, ОСОБА_8 та його сім`ї у складі дружини ОСОБА_3 , доньок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.31).
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_17 ) зареєстрували шлюб 30.08.1960 року, актовий запис №941, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1 , виданим повторно 08.10.2009 року відділом запису актів цивільного стану Дзержинського району м. Нижній Тагил Свердловської області РФ. (а.с.23).
Згідно з копією рішення народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РСФСР від 25.08.1967 року №2-622, ухвалено розірвати зареєстрований 30.08.1960 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . При отриманні в органах ЗАГС свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути в дохід держави із ОСОБА_4 50 крб. ОСОБА_3 звільнити від судових витрат. Рішення набрало законної сили 04.09.1967 року. (а.с.24).
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . (а.с. 152).
Згідно з довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентарізації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» №61/2302 від 25.02.2023 року, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року у КП «КМБІ» зареєстровано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81. (а.с.21).
Інших правочинів із вказаною квартирою не проводилося, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №399158056 від 14.10.2024 року.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 14.09.2009 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №111. (а.с.22).
Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора надала суду копію спадкової справи №155/2017 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 . З якої вбачається, що ОСОБА_4 за життя не складав заповіт. (а.с.154). 
Згідно з довідкою ТОВ «Місто для людей Кременчук» №1411/36 від 07.07.2017 року, листа Крюківської районної адміністрації №998/01-27 від 15.02.2023 року, ОСОБА_4 мав зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 , станом на день смерті з ним були зареєстровані донька ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_3 . (а.с.151, 160). 
07.07.2017 року ОСОБА_7 подала Другій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій зазначила, що окрім неї є інший спадкоємець за законом – дружина померлого ОСОБА_3 (а.с.146). Подано Свідоцтво про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997, записане в реєстрову книгу №М-1/81, та технічний паспорт, за яким нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.152, 155-156).
25.07.2023 року ОСОБА_7 подала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що 17.05.2023 вона дізналася про те, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були розлучені, рішенням народного суду РСФСР Дзержинського району м. Нижній Тагил, яке набрало законної сили 04.09.1967 року було розірвано їх шлюб, зареєстрований 30.08.1960 року. А тому її мати ОСОБА_3 не була спадкоємцем першої черги після ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.165-166). 
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 подала державному нотаріусу Першої державної нотаріальної контори заяву, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на усе майно померлого батька ОСОБА_12 , як єдиному спадкоємцю першої черги, яка прийняла спадщину (а.с.168). 
Державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. постановою від 17.08.2023 року відмовила ОСОБА_18 у видачі свідоцтва про право на всю спадщину померлого батька ОСОБА_12 , оскільки вважала ще спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину, дружину ОСОБА_19 , оскільки подружжя не зареєстрували в органах ЗАГС рішення народного суду Дзержинського району м. Нижній Тагил від 25.08.1967, яке набрало законної сили, та не отримали свідоцтво про розірвання шлюбу, на що вказує долучене до матеріалів справи свідоцтво про реєстрацію шлюбу ОСОБА_13 із ОСОБА_15 , видане повторно відділом ЗАГС м. Нижній Тагил Свердловської області РФ ІНФОРМАЦІЯ_7 . (а.с.145-170).
26.10.2016 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В. посвідчила заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка на випадок своєї смерті дала таке розпорядження: усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.18).
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00038037893 від 04.01.2023 року (а.с. 128).
Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , яка була зареєстрована і проживала на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 , приватним нотаріусом Спірідович Н.В. заведена 04.01.2023 року спадкова справа №01/2023. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка прийняла спадщину шляхом своєчасного подання заяви про прийняття спадщини 04.01.2023 року за №1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В., що підтверджено довідкою цього нотаріуса №278/01-16 від 24.05.2023 року, витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №71088519 від 04.01.2023 року. (а.с.19-20).
Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Спірідович Н.В. постановою №403/02-31 від 07.08.2023 року відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 . 
В обґрунтування постанови зазначено, що 04.01.2023 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Спірідович Н.В. заяву про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений нотаріусом, яким у випадку своєї смерті зробила розпорядження – заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Проте спадкоємиця за заповітом ОСОБА_1 не подала нотаріусу оригінал документів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавицею померлою ОСОБА_3 , не подала оригіналу правоустановчих документів на спадщину померлої ОСОБА_3 . 
Факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після померлого ОСОБА_4 оспорюється іншим спадкоємцем – донькою ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину батька, й стверджувала, що Рішенням народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РСФСР від 25.08.1967 року №2-622, було розірвано шлюб ОСОБА_3 із ОСОБА_4 , зареєстрований 30.08.1960 року, а тому ОСОБА_3 не мала права на спадкування як спадкоємиця першої черги після померлого ОСОБА_4 (а.с.34-37).
Приватний нотаріус Спірідович Н.В. надала суду копію спадкової справи №01/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 . З якої вбачається, що 26.10.2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Спірідович Н.В., яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, заповіла усе належне їй майно ОСОБА_9 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . А 04.01.2023 року спадкоємиця за заповітом ОСОБА_10 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини померлої ОСОБА_13 . Згідно з довідкою Крюківської районної адміністрації №165/09.01.2023 року ОСОБА_3 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_14 (а.с.127-142).
Задовольняючи позовну вимогу про встановлення факту родинних відносин, а саме - що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вказаний юридичний факт має для ОСОБА_1 юридичне значення для оформлення спадщини померлої ОСОБА_13 , а саме для визначення ставки оподаткування.
Крім того суд зазначив, що однією з підстав відмови приватного нотаріуса Спірідович Н.В. ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 , є не подання спадкоємицею за заповітом ОСОБА_1 оригіналу документів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавицею померлою ОСОБА_3 .
З матеріалів вбачається, що місцем народження ОСОБА_1 є м.Нижній Тагіл Свєрдловской області, росія.
Ураховуючи, що всі дипломатичні зв`язки з рф припинені, у зв`язку зі збройною агресією рф, ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про народження, або витяг з актового запису про народження.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги у цій частині та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не оспорює родинні відносини між позивачем та батьками, як безпідставні.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги, що об?єднання заявлених позивачем вимог у одній заяві є зловживанням процесуальними правами, оскільки встановлення юридичного факту пов`язане з правом позивача на спадкування, відсутність документів, що підтверджують ступінь родинного зв`язку є однією із підстав відмови у вчиненні нотаріальної дії, а також те, що між сторонами виник спір з приводу спадкового майна, заявлені вимоги розглядаються у позовному провадженні.
Задовольняючи позовні вимоги у частині визнання права за ОСОБА_1 на спадщину за заповітом ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка складається з частини спірного нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що за життя і на момент смерті ОСОБА_11 належала частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 1/3 частина – на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81; 1/6 частина – в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п.1, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень, Цивільний Кодекс України 2003 року набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у п.1, п.2 постанови №7 від 30.05.2008 року дав роз`яснення, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217 ЦК України).
У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ст.1221 ЦК України).
Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
У ст.1233 ЦК України наведено поняття заповіту. Так, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Порядок прийняття спадщини наведений у ст. 1268 ЦК України. Так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
За ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81. (а.с.21, ст.152).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та за життя він не посвідчив заповіт.
Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У ст.1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
У ст.1296 ЦК України наведено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У ст.1297 ЦК України наведено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
У ст.1298 ЦК України установлений строк видачі свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. До закінчення строку на прийняття спадщини нотаріус може видати спадкоємцеві дозвіл на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), якщо це викликано обставинами, які мають істотне значення.
У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року дано роз`яснення, що за загальними правилами ч.2 ст.372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370, ч.2 ст.372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі ст.368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
У п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року дано роз`яснення, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняв узагальнення «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» лист 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, де роз`яснив, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
Матеріалами справи встановлено, що спадщину ОСОБА_20 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняли два спадкоємці за законом першої черги дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_7 , оскільки на час відкриття спадщини зі спадкодавцем постійно проживали та мали зареєстроване місце проживання, а в установлені законом строки не подали заяву про відмову від спадщини.
Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку, що спадкоємцям першої черги за законом ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , які прийняли спадщину в установленому ч.3 ст.1268 ЦК України порядку, належить кожній по частині спадщини ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновку місцевого суду про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі та помилковість встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає наступне.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказувала на те, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвали шлюб на підставі рішення народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РСФСР від 25.08.1967 року №2-622, яким ухвалено розірвати зареєстрований 30.08.1960 року шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що набрало законної сили 04.09.1967 року, а тому її батьки не були однією сім`єю.
Вказувала, що вказані відносини регулювалися Кодексом законів про шлюб, смі`ю та опіку РРФСР, що був прийнятий у 1926 році та станом на 1967 рік (рік розірвання шлюбу) не передбачав обов`язкової реєстрації факту розлучення у органах запису цивільного стану. 
До матеріалів справи ОСОБА_2 надано копію тексту Кодексу законів про шлюб, сім`ю та опіку РРФСР, що був прийнятий у 1926 році.
Відповідно до ст.138 Кодексу законів про шлюб, сім`ю та опіку 1926 року (постатейні матеріали) передбачено, що органи ЗАГС на підставі судового рішення реєструють в актових книгах розірвання шлюбу, виписують свідоцтво про розлучення, при видачі якого робиться відмітка про розлучення у паспорті кожного із подружжя. (т.2 а.с.36 зворот.)
Крім того, суд оцінює докази у їх сукупності. В діях ОСОБА_21 та ОСОБА_13 вбачається, що вони не свідчать про припинення шлюбних відносин. Так, ІНФОРМАЦІЯ_9 у них народилася донька ОСОБА_22 – відповідач по справі. З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що при отриманні паспортів, вони вважали себе подружжям, квартиру отримали як подружжя. Свідоцтво про розірвання шлюбу вони не отримували, навпаки в матеріалах справи є дублікат свідоцтва про шлюб, що свідчить про те, що шлюб між ними розірваний не був.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає законним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1960 року, а їх шлюб припинився зі смертю одного з подружжя ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 як дружина померлого ОСОБА_12 була його спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання на час відкриття спадщини відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Ураховуючи те, що відповідачка оскаржує рішення лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 В.П. Пікуль

       О.О. Панченко