П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10071/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Єфіменко О.В. 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
03 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Матохнюка Д.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Житомирській області щодо відмови у задоволенні його рапорту від 23.02.2024 про звільнення зі служби в Національній поліції України за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з 11.03.2024;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Житомирській області змінити в наказі №206 о/с від 24.04.2024 начальника ГУ НП в Житомирській області підстави звільнення, з п.6 ч.1 ст.77 Закон України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) на п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 11.03.2024.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 позов задоволено частково:
-визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 26.02.2024 про звільнення зі служби в Національній поліції України за п.7 ч.1 ст.77 Закон України "Про національну поліцію" №580-VII від 02.07.2015 з 11.03.2024;
-зобов`язано Головне управління Національної поліції у Житомирській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.02.2024 про звільнення зі служби в Національній поліції України на п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" №580-VII від 02.07.2015 (за власним бажанням) із врахуванням викладених судом висновків.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги,  апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області.
26.02.2024 позивач подав до ГУ НП в Житомирській області рапорт, в якому просив його звільнити зі служби в поліції з 11.03.2024, у зв`язку із тим, що його не влаштовував рівень грошового забезпечення, умови проходження служби та прийняттям ним рішення про подальше проходження служби у Державній прикордонній службі.
У відповідь на рапорт позивача, Управління листом №934/105/01/12-2024 від 08.03.2024 повідомило про відмову у задоволенні його рапорту в частині дати звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області №805 о/с від 24.04.2024 до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби (позивач ознайомився з таким наказом 24.04.2024) та наказом від 24.04.2024 №206 о/с, вказане дисциплінарне стягнення реалізоване шляхом звільнення зі служби в поліції за п. 6. ч.1. ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Вважаючи протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у задоволенні рапорту, а також не погоджуючись з підставами звільнення, зазначеними в наказі №206 о/с від 24.04.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом.  
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про національну поліцію" від 02.07.2015р. № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), норми якого суд застосовує у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 48 Закону №580-VIІI призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
За змістом пункту 7 частини першою статті 77 Закону №580-VIІI поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
Відповідно до частин другої та третьої статті 77 Закону №580-VIІI днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Статтею 60 Закону №580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, визначений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі Положення №114).
Згідно з пунктом 10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням – при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
У пункті 68 Положення №114 закріплено, що особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
За змістом пункту 8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням – при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби, до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку (тобто до закінчення 3-х місяців) та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Подібну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16, від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 30.09.2020 у справі № 826/16621/17, від 09.02.2021 у справі №826/10404/16, від 11.08.2021 у справі №826/7075/16.
Отже до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку, служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.
Особливістю розглянутого правового регулювання є те, що змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.
З матеріалів справи з`ясовано, що 26.02.2024 позивач подав до Головного управління Національної поліції в Житомирській області рапорт, в якому просив його звільнити зі служби в поліції з 11.03.2024, у зв`язку із тим, що його не влаштовував рівень грошового забезпечення, умови проходження служби.
У відповідь на рапорт позивача Головне управління Національної поліції в Житомирській області листом №934/105/01/12-2024 від 08.03.2024 повідомило про відмову у задоволенні його рапорту в частині дати звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.
Таким чином, сторони не домовилися про звільнення позивача зі служби у більш короткий строк. а відтак позивач не набув права на звільнення зі служби в поліції з 11.03.2024.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2024 о 08 год. 00 хв. під час проведення цільового інструктажу добового наряду виявлено, що ОСОБА_2 не з`явився на цільовий інструктаж та про причину своєї неявки керівництво не повідомив, про що доведено т.в.о начальнику ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Вадиму Жикевичу відповідними рапортами від 01.04.2024: інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 01.04.2024 лейтенанта поліції Василя Сторожука, відповідального по ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Павла Бурикіна, начальника СРПП ВП №1 капітана поліції Олексія Левицького та заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області  
ОСОБА_3 в.о начальник ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Вадим Жикевич супровідним листом №2922/211/01-2024 від 01.04.2024 направив на адресу начальника Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Дмитра Геращенка матеріали для організації та проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем.
За фактом порушення службової дисципліни позивачем начальник Коростенського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області №130 від 01.04.2024 видав наказ "Про призначення та проведення службового розслідування" №7 від 26.01.2023 та наказом №151 від 19.04.2024 продовжив термін проведення службового розслідування до 30.04.2024.
За висновком службового розслідування від 24.04.2024, затвердженим начальником Коростенського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області, підстави, що слугували для проведення службового розслідування, визнано такими, що знайшли своє підтвердження, невихід на службу позивача в період з 01.04.2024 по 24.04.2024 без обґрунтування причин визнано прогулом та порушенням правил внутрішнього розпорядку.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області №805 о/с від 24.04.2024 до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби (позивач ознайомився з таким наказом 24.04.2024) та наказом від 24.04.2024 №206 о/с, вказане дисциплінарне стягнення реалізоване шляхом звільнення зі служби в поліції за п. 6. ч.1. ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
ОСОБА_1 , як не оскаржуються дії посадових осіб щодо проведення службового розслідування, так і не заперечується наявнійсть в його діях дисциплінарного проступку, що полягає в неявці на службу 01.04.2024. Позивач посилається виключно на те, що мав право на дострокове звільнення зі служби, в зв`язку з поданням рапорту про звільнення.
Однак, як було зазначено вище, між ОСОБА_1 та ГУ НП  в Житомирській області не досягнуто згоди про звільнення позивача зі служби у більш короткий строк, що виключало звільнення позивача  до закінчення тримісячного строку попередження про звільнення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції  та  дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. 
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої  інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  нову постанову про відмову в задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.   

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Матохнюк Д.Б.