ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2025 року
м. Київ
справа № 674/1824/24
провадження № 61-1711св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,	Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
треті особи: Служба у справах дітей Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойчук Володимир Петрович, на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області
від 19 листопада 2024 року у складі судді Посунько Г. А. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 січня 2025 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що у шлюбі з відповідачкою 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 . До квітня 2023 року родина проживала в будинку АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності.
У 2023 році шлюб з ОСОБА_2 розірвано. Виник спір щодо місця проживання малолітньої дитини. Відповідачка не виконує ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року про визначення порядку спілкування з дочкою. 24 червня 2024 року державний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали суду. ОСОБА_2 було зобов`язано знаходитися протягом дня 01 липня 2024 року за адресою, вказаною у виконавчому документі, та забезпечити безперешкодне побачення дитини з батьком. Вказані вимоги відповідачка не виконала та 30 червня 2024 року без погодження з ним вивезла дитину за кордон, чим унеможливила його подальше спілкування з дочкою.
Зазначав також, що в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 363/1904/23 за його позовом до
ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Предметом спору у справі
є визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час розгляду цієї справи радикально змінилися суттєві обставини, які зумовили необхідність заявити новий позов про той самий предмет, але з інших підстав, зокрема змінилися місце проживання дитини (перебування її за кордоном окремо від батька), відвідування дитячого дошкільного закладу, обставини соціального і психологічного розвитку дитини, періодичність та тривалість зустрічей дитини з батьком, стан здоров`я матері.
На підставі зазначеного позивач просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ним.
Оскаржуваною ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 січня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження
у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки у провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 363/1904/23 зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Суд критично оцінив письмові пояснення позивача про те, що ця позовна заява містить інші підстави, які виникли вже після пред`явлення позову до Вишгородського районного суду Київської області.
 
Так, новими підставами ОСОБА_1 вказує:
 
- інше місце проживання дитини, яке змінилося після відкриття провадження
у цивільній справі № 363/1904/23;
 
- зміна дошкільного закладу, який відвідує дитина;
 
- зміна життєвого простору дитини та способу її життя;
 
- дитина стала дорослішою на півтора роки, що є істотною обставиною;
 
- із 18 квітня 2023 року сторони у справі проживають окремо, а 27 квітня
2023 року - розірвали шлюб;
 
- зміна періодичності та тривалості зустрічей батька з дитиною;
 
- виїзд 30 червня 2024 року відповідачки з дитиною за кордон;
 
- зміна соціального та психологічного середовища дитини з моменту виїзду за кордон;
 
- відповідачка почала перешкоджати спілкуванню батька з дитиною;
 
- відповідачка почала вести себе некеровано.
 
Проте вказані позивачем підстави позову, за висновком районного суду, не є іншими, оскільки як у цій цивільній справі, так і в цивільній справі № 363/1904/23, яка розглядається Вишгородським районним судом Київської області, підставами позову є ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , погодився із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі та зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойчук В. П., у лютому 2025 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області
від 19 листопада 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду
від 08 січня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та постановити нове судове рішення про направлення справи для розгляду по суті до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області в іншому складі.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у відкритті провадження у справі за його позовом, оскільки у цій справі ОСОБА_1 просить захистити своє та малолітньої дочки право на визначення спільного місця проживання, посилаючись на інші, докорінно відмінні, ніж у справі № 363/1904/23, підстави.
Також заявник зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях сплутано такі поняття, як «предмет доказування» та «підстави позову»; в обох позовах соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, вік дитини тощо - істотно різні, отже і різні підстави позову; у справі, яка перебуває у провадженні Вишгородського районного суду Київської області з квітня 2023 року, позов заявлений з істотно інших підстав, що мають значення для вирішення справи; ураховуючи правову позицію Верховного Суду у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18 (щодо тотожності позовів), позов, з яким звернувся ОСОБА_1 до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області, не є тотожним із позовом, що розглядається Вишгородським районним судом Київської області, тому підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі не було; така відмова суду порушує права дитини та права ОСОБА_1 , визначені статтею 55 Конституції України.
У березні 2025 року ОСОБА_2 надала до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» письмові пояснення щодо касаційної скарги ОСОБА_1 ,
в яких, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить відмовити
у її задоволенні, а рішення судів - залишити без змін, оскільки вони є законними. Також просить провести розгляд касаційної скарги за її участю.
У квітні 2025 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Вирішуючи клопотання про розгляд справи в суді касаційної інстанції за особистої участі відповідачки та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, Верховний Суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право особи бути присутньою під час розгляду справи може бути реалізовано у разі розгляду такої справи у відкритому судовому засіданні, у всіх інших випадках присутність інших осіб при розгляді справи у порядку письмового провадження чинним ЦПК України не передбачено.
Клопотання про розгляд справи судом касаційної інстанції за участю сторін не містить обґрунтувань того, які ще важливі для справи пояснення відповідачка може надати лише особисто в суді, окрім тих, які викладені письмово.
Верховний Суд, враховуючи викладене, виходячи із повноважень суду касаційної інстанції, який не може встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами, оцінивши характер спору та суть правового питання, яке підлягає вирішенню у розглядуваній справі, вважає за можливе розглянути справу
у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тобто за наявними у ній матеріалами.
Верховний Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення                    з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Ураховуючи викладене та зважаючи на відсутність необхідності виклику учасників справи для надання особистих пояснень суду, Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення клопотань ОСОБА_2 .
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у справі з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи № 674/1824/24 із Дунаєвецького районного суду Хмельницької області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У березні 2025 року матеріали справи № 674/1824/24 надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів                  від 08 квітня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.,               Луспеник Д. Д. (головуючий).

Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                    є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених               у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення,                                а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Із 07 квітня 2023 року в провадженні Вишгородського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 363/1904/23 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області) про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Дунаєвецької міської ради Хмельницької області) про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Предметом спору в наведеній цивільній справі є визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з одним із батьків.
 
На цей час розгляд цивільної справи № 363/1904/23 продовжується Вишгородським районним судом Київської області.
 
У цій справі № 674/1824/24 новими підставами позивач ОСОБА_1 вказує: інше місце проживання дитини, яке змінилося після відкриття провадження у цивільній справі № 363/1904/23; зміна дошкільного закладу, який відвідує дитина; зміна життєвого простору дитини та способу її життя; дитина стала дорослішою на півтора роки, що є істотною обставиною; з 18 квітня 2023 року сторони у справі проживають окремо, 27 квітня 2023 року - розірвали шлюб; зміна періодичності та тривалості зустрічей батька з дитиною; виїзд 30 червня 2024 року відповідачки
з дитиною за кордон; зміна соціального та психологічного середовища дитини
з моменту виїзду за кордон; відповідачка почала перешкоджати спілкуванню батька з дитиною; відповідачка почала вести себе некеровано.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що в провадженні  Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 363/1904/23 зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє
у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду
є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Для застосування вказаної підстави для відмови у відкритті провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду із заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі.
Вказані положення спрямовані на запобігання випадкам розгляду і вирішення тотожних цивільних справ. Ця норма є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено і не спростовано матеріалами справи те, що предметом позову у справі № 363/1904/23, яка перебуває на розгляді у Вишгородському районному суді Київської області, є визначення місця проживання малолітньої дитини позивача та відповідачки - ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , а підставами позову -ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, тобто має місце тотожність позовів у справі, що переглядається, та у справі № 363/1904/23.
Доводи касаційної скарги про нетотожність позовів у справах № 674/1824/24 та № 363/1904/23 не знайшли свого підтвердження, спростовуються установленими судами обставинами справи та зводяться до незгоди з висновками судів щодо відмови у відкритті провадження у справі.
Аргументи касаційної скарги про істотно різні підстави позовів у справах № 674/1824/24 та № 363/1904/23 спрямовані на переоцінку доказів у справі, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Заявник наводить різні обставини з життя дитини та колишнього подружжя, які змінилися за півтора роки, що, на його думку, зумовлює принципову несхожість позовів, разом з тим такий аналіз стосується суті спору у справі № 363/1904/23, тому такі доводи не приймаються.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
З урахуванням того, що наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення
у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Верховний Суд, на підставі статті 410 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку
з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 7, 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотань ОСОБА_2 про розгляд справи за її участі та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовити.
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойчук Володимир Петрович, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 листопада
2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 січня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	Б. І. Гулько      	
 	Г. В. Коломієць      	
 	Р. А. Лідовець