ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року	Львів	Справа № 500/7243/24 пров. № А/857/10823/25	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П. 	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 500/7243/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій, 
місце ухвалення судового рішення  	м. Тернопіль	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Мандзій О.П.	
дата складання повного тексту рішення	14 лютого 2025 року	
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до вимог ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що викладене у формі рішення від 20.09.2024 за №192650012259; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 1990 року по червень 1993 року та з липня 1996 року по листопад 2004 року в колгоспі "Прапор комунізму", правонаступником якого була агрофірма "Мрія", правонаступником якого було ПАП "Земля" с. Цигани Борщівського району Тернопільської області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та здійснювати виплату пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 09.09.2024.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 500/7243/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.09.2024 №192650012259 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2024 про призначення з 10.09.2024 пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи колгоспі "Прапор комунізму", агрофірмі "Мрія", ПАП "Земля" с. Цигани Борщівського району Тернопільської області з червня 1990 року по червень 1993 року та з липня 1996 року по листопад 2004 року (за виключенням вже зарахованих періодів) з урахуванням виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що суд І інстанції належним чином не проаналізував ту обставину, що до страхового стажу Головним управлінням правомірно, у відповідності до вищезазначених правових норм, не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 21.12.1988, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження позивача зазначена неповністю, періоди роботи в колгоспі за 1988, 1990-1993, 1996-2004 відповідно до архівної довідки від 02.05.2024 № С03-16/344/225, виданої Трудовим архівом Борщівської міської ради, оскільки в зазначеній довідці по батькові позивача зазначено із скороченням.
За підрахунками Головного управління страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 29 днів, відтак у суду І інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлялася шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню періоди її роботи в колгоспі "Прапор комунізму", агрофірмі "Мрія", ПАП "Земля" с. Цигани Борщівського району Тернопільської області з червня 1990 року по червень 1993 року та з липня 1996 року по листопад 2004 року (за виключенням вже зарахованих періодів) з урахуванням виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, оскільки такі відповідають записам в її трудовій книжці, архівній довідці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а вказані відповідачем недоліки у записах в трудовій книжці, архівній довідці, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з відомостями трудової книжки колгоспника від 21.12.1988 протягом трудової діяльності працювала на різних посадах.
23.09.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.09.2024 за №192650012259 відмовлено позивачці у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 29 днів.
За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано: періоди роботи відповідно до трудової книжки від 21.12.1988, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження заявниці зазначена неповністю; періоди роботи в колгоспі за 1988, 1990-1993, 1996-2004 відповідно до архівної довідки від 02.05.2024 № С03-16/344/225, виданої трудовим архівом Борщівської міської ради, оскільки в зазначеній довідці по батькові заявниці зазначено із скороченням.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закону № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.
Так, відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на призначення пенсії за віком, у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024, мають особи, які досягли 63 років та за наявності страхового стажу від 21 до 31 років.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою від 23.09.2024 про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.09.2024 за №192650012259 відмовлено позивачці у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 29 днів. До страхового стажу не зараховано: періоди роботи відповідно до трудової книжки від 21.12.1988, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження заявниці зазначена неповністю; періоди роботи в колгоспі за 1988, 1990-1993, 1996-2004 відповідно до архівної довідки від 02.05.2024 № С03-16/344/225, виданої трудовим архівом Борщівської міської ради, оскільки в зазначеній довідці по батькові заявниці зазначено із скороченням.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно прийняв рішення від 30.09.2024 за №192650012259, з огляду на таке.
Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивачки: від 21.12.1988 слідує період трудової діяльності ОСОБА_1 в колгоспі з 1988 по 2004 роки в колгоспі "Прапор комунізму", правонаступником якого була агрофірма "Мрія", правонаступником якого було ПАП "Земля" с. Цигани Борщівського району Тернопільської області, з кількістю відроблених людиноднів за рік та встановленим мінімумом людиноднів за рік, що також підтверджується архівною довідкою 02.05.2024 № С03-16/344/225.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.
У подальшому діяв наказ «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93.
Відповідно до пункту 1.1 наказу «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.
Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
На думку суду апеляційної інстанції, зазначені в рішенні про відмову в призначенні пенсії недоліки носять формальний характер, оскільки наведені в трудовій книжці записи є чіткими та не містять ні виправлень, ні інших позначень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
При цьому, відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за спірні періоди роботи позивача.
Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що до страхового стажу позивачки підлягають зарахуванню періоди її роботи в колгоспі "Прапор комунізму", агрофірмі "Мрія", ПАП "Земля" с. Цигани Борщівського району Тернопільської області з червня 1990 року по червень 1993 року та з липня 1996 року по листопад 2004 року (за виключенням вже зарахованих періодів) з урахуванням виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, оскільки такі відповідають записам в її трудовій книжці, архівній довідці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а вказані відповідачем недоліки у записах в трудовій книжці, архівній довідці, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 500/7243/24 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос