ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер  638/3236/25
Номер провадження 22-ц/818/2781/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року                                                 м. Харків
 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2025 року в складі судді Малахової О.В. по справі № 638/3236/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н від 02 червня 2009 року виданого Дзержинською районною в м. Харкові ради V скликання та договору дарування від 08 липня 2014 року. До 2014 року інша 1/2 квартири АДРЕСА_1 належала її батьку ОСОБА_3 .
З матеріалів кримінального провадження № 12020220480001347 їй стало відомо, що 28 листопада 2015 року незаконно було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого від її імені на підставі довіреності від 21 березня 2012 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 1/2 квартири АДРЕСА_1 .
В подальшому було вчинено декілька правочинів щодо вказаного майна та наразі власником 1/2 частини вказаної квартири є ОСОБА_2 .
Вказувала на неправомірність відчуження її майна та просила витребувати на її користь з незаконного володіння ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
26 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.
Заява мотивована тим, що між сторонами існує спір щодо права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а тому відповідач має можливість відчужити спірне майно, що ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано доказів вчинення дій, спрямованих на розпорядження спірним майном, що може унеможливити виконання рішення суду, а тому підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 17 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат – Баранов Дмитро Миколайович подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та вжити заходи забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спірне нерухоме майно неодноразово відчужувалось, у зв`язку з чим існують ризики укладання безоплатних правочинів щодо предмету спору. 
Послідовність укладених правочинів, відповідно до яких спірна частка квартири вибула із її законного володіння, а також недійсність цих правочинів, встановлена преюдиціальними судовими рішеннями по справі № 638/10324/21, в якій ОСОБА_2 приймав участь у якості третьої особи. Відсутність заходів забезпечення позову призведе до зміни власника майна та необхідності залучення належного відповідача, що призведе до затягування судового процесу та перешкоджає відновленню порушеного права позивача.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 29 травня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 21 квітня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (том 1, а.с.95-96), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 1, а.с.94); 
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Барановим Д. М. отримано 09 квітня 2025 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.92);
ОСОБА_2 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 25 квітня 2025 року «за закінченням терміну зберігання» (том 1, а.с.97-98), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 1, а.с.93); 
Представником ОСОБА_2 – адвокатом Романченко О. М. отримано 26 травня 2025 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.95).        
27 травня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 – адвоката Романченко О. М. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_5 як на підставу порушених прав послалася на те, що спірна частка квартири неправомірно вийшла з її володіння і відповідач може здійснити відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, що зробить неможливим ефективний захист прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 частини за кожним.
Також, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року по справі № 638/10324/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.
Постановою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року за результатами розгляду вказане рішення в частині мотивів і підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 змінено. Викладено мотивувальну частину рішення в редакції прийнятої постанови.
Відповідно до вказаного рішення на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду власником 1/2 частки квартири на підставі договору дарування частки квартири від 04 грудня 2020 року є ОСОБА_2 , який залучений до справи в якості третьої особи, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Належним способом захисту порушених прав позивача є саме витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь.
Зважаючи, що між сторонами виник спір щодо права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , можливі ризики відчуження вказаної частки квартири відповідачем до вирішення спору, судова колегія вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог. 
За таких обставин судова колегія вважає, що заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження 1/2 частини нерухомого майна є достатніми та співмірними з позовом. 
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.
Заборонити відчуження 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 402227563101), право власності на яку зареєстровано 04 грудня 2020 року за ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 55525681.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина