03.04.25
22-ц/812/509/25
Провадження № 22-ц/812/509/25 Головуючий суду першої інстанції Шолох Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м. Миколаїв Справа № 490/4413/22
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого - Царюк Л.М.,
суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання - Травкіній В.Р.,
за участі представниці відповідача - Поліщук О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шолох Л.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан» (далі - ТДВ «СК «Гардіан») про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.
Доводи позову обґрунтовували тим, що 21 жовтня 2020 року близько 06.00 год на 222+220 м автодороги Н-24 «Благовіщенське Миколаїв», водій ОСОБА_4 керуючи сідловим тягачем марки «Renault Prеmium 420 DCІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «KRONE SDS 24», допустив зіткнення із автомобілем марки CHEVROLET модель LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 .
Внаслідок ДТП, пасажирка автомобіля марки CHEVROLET модель LACETTI ОСОБА_6. від отриманих тілесних ушкоджень померла.
25 травня та 21 грудня 2021 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшли кримінальні провадження по факту вищезазначеної ДТП за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно.
Позивачі є дітьми загиблої, у наслідок смерті якої їм спричинена значна непоправна шкода, яка проявилась у моральній шкоді, втраті годувальника, виготовленні, спорудженні надгробного пам`ятника загиблої матері.
В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки RENAUIT модель PREMIUM 420 DCІ, на момент настання ДТП була зареєстрована в ТДВ «СК «ГАРДІАН» згідно полісу № АО1724099, позивачі 20 серпня 2021 року звернулись до страховика з повідомленням про ДТП та заявами про виплату відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 262 955 грн. Однак виплату відшкодування здійснено не було.
Посилаючись на викладене, позивачі просили суду стягнути з ТДВ «СК «ГАРДІАН» на їх користь страхове відшкодування в загальному розмірі 262 955 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 12 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, належної сину потерпілої.
Стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 180 000 грн мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника.
Стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_2 9 045 грн страхового відшкодування моральної шкоди, належної дочці потерпілої.
Стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_2 58 955 грн страхового відшкодування понесених витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.
Стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» в дохід держави 2 600 грн. судового збору. 
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є сином потерпілої ОСОБА_6 , яка померла внаслідок ДТП. На момент її смерті позивач не досяг 18-ти річного віку, отже перебував на її утриманні. Відтак він має право отримати страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. 
Позивачка ОСОБА_2 понесла витрати з виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у сумі 58 955 грн. Отже ця сума підлягає стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 .
Також суд вважав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення на користь позивачів, які внаслідок ДТП залишилися без матері, моральної шкоди.
При цьому суми які підлягають виплаті на користь позивачів суд визначив, виходячи із страхового ліміту в розмірі 260 000 грн, а саме на користь ОСОБА_1 слід стягнути 12 000 грн та 180 000 грн. На користь ОСОБА_2 слід стягнути 58 955 грн та 9 045 грн моральної шкоди (сума зменшена у зв`язку із перевищення страхового ліміту на 2 955 грн).
Не погодившись з рішенням суду, ТДВ «СК «Гардіан» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення та порушення судом норм процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення, розгляд кримінальних справ продовжується, тобто повно та всебічно не встановлені обставини ДТП, не встановлено наявність або відсутність як вини водія забезпеченого ТЗ, так і вини іншого водія, також не встановлено наявність або відсутність їх неправомірної поведінки, що є підставою для стягнення страхового відшкодування не залежно від вини.
В даній справі шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб та вона є неподільною. Отже розмір страхового відшкодування за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали, тобто, він не може бути більшим ніж 130 000 грн
Відповідач не є власником, ні володільцем транспортного засобу, яким було завдано шкоду потерпілому. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика, страхувальника і завдавача шкоди щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП здоров`ю та/або майну потерпілого.
Рішення суду першої інстанції ґрунтувалось на припущенні про неправомірність дій водіїв обох транспортних засобів.
Суд першої інстанції всупереч вимогам статті 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тобто, на два. При цьому суд виходив з припущення, що страховик після виплати страхового відшкодування у повному обсязі, може звернутися із правом регресної вимоги до водія іншого транспортного засобу.
Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_7 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, де зазначалось, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права, що в свою чергу узгоджується з правовою позицією Верховного Суду.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниці відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 21 жовтня 2020 року близько 09 год. на 222+220 км автодороги Н-24 «Благовіщинське-Миколаїв» за участі транспортного засобу марки RENAULT модель PREMIUM реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки KRONE SDF 24 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки СHVROLET модель LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_2 під керування ОСОБА_5 сталась ДТП внаслідок якої загинула ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивачів.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», поліс АО № 00172409, ліміт за шкоду життю та здоров`ю 260 000 грн, ліміт за шкоду майну 130 000 грн. 
Стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушено кримінальні провадження за частиною 2 статті 286 КК України, розгляд яких триває у суді першої інстанції.
До складу сім`ї ОСОБА_2 , станом на момент смерті ОСОБА_6 до кола осіб першого ступеня споріднення до загиблої входили, ( АДРЕСА_1 ): батько ОСОБА_8 ; мати ОСОБА_9 ; чоловік ОСОБА_2 ; дитина ОСОБА_1 .
Відповідно до наявної у матеріалах справи розписки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 20 000 грн, які витратила на часткове покриття витрат на лікування своєї матері.
Витрати, пов`язані з встановленням пам`ятника померлій, підтверджуються товарним чеком та накладною від 16 серпня 2021 року № 715 (т. 1 а.с. 29-30).
Позивачами 19 серпня 2021 року на адресу ТДВ «СК «Гардіан» направлено повідомлення про дорожньо-транспортну. Також позивачами цього ж дня подано заяви про здійснення страхових виплат моральної шкоди по 12 000 грн, витрати по втраті годувальника в сумі 180 000 грн та 58 955 грн відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.
Звернення позивачів залишилося без відповіді.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зауважує таке.
Між сторонами виник спір щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП матері позивачів, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У частинах 1 та 2 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальних провадженнях по факту ДТП є неприйнятними, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість звернення позивачів до суду про стягнення з відповідача страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди є правильним.
Між тим, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір страхового відшкодування повинен бути визначений у розмірі ліміту за шкоду життю та здоров`ю та дорівнювати 260 000 грн з огляду на приписи пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц зазначено, що: «відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Тобто, у зв`язку із тим, що за результатами досудового розслідування відповідальними у смерті потерпілої є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».
При цьому суми які підлягають виплаті на користь позивачів слід визначити виходячи із страхового ліміту поділеного наполовину, тобто в розмірі 130 000 грн., а саме на користь ОСОБА_1 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 90 500 грн мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, на користь ОСОБА_2 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 29 500 грн страхового відшкодування в рахунок витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру страхованого відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивачам.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду першої інстанції з даним позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 629.55 грн
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ТДВ «СК «Гардіан» сплатило судовий збір в розмірі 3 900 грн.
За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу задоволено частково на 50%, а вимоги позовної заяви задоволено на 49.43 %.
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір», то пропорційно задоволених позовних вимог з ТДВ «СК «Гардіан» необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1 299.79 грн (2 629.55 грн х 49.43% = 1 299.79 грн) та компенсувати ТДВ «СК «Гардіан» сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, в розмірі 1 950 грн ( 3 900 грн х 50% = 1 950 грн) за рахунок держави.
Застосувавши правило взаємозаліку загалом слід компенсувати ТДВ «СК «Гардіан» за рахунок держави судовий збір в розмірі 650.21 грн (1 950 грн - 1299.79 грн = 650.21 грн).
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2025 року, змінити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 90 500 грн мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_2 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 29 500 грн страхового відшкодування в рахунок витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.
Компенсувати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» за рахунок держави 650 грн 21 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.