ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1534/25 Справа № 183/3989/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Кругман А. М.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -адвоката Биструшкіна О. С. на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року  за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином та про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином та про поділ спільного майна подружжя.
Представник Вінтоняк О.А. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив заборонити відчуження (накласти арешт) на автомобіль марки MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 передати автомобіль марки MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 до винесення рішення по справі в користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування заяви посилалася на те, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу набутого ними в період шлюбу майна. 
За взаємною згодою, після розірвання шлюбу, автомобіль марки MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 – залишився в користуванні позивача, інші транспортні засоби та квартира – в користуванні відповідача.
19.09.2024 року о 13:15 годині біля будівлі Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради Самарського району, розташованої за адресою: Самарський район, с. Миколаївка, вул. Шкільна, 1 працівниками поліції було здійснено виїзд, під час якого у ОСОБА_2 було вилучено транспортний засіб – автомобіль MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі поданої останнім заяви про угон транспортного засобу.
Під час вказаного виїзду працівники поліції повідомила ОСОБА_2 , що наявне у неї свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 видане ТСЦ 1249 - не дійсне, у зв`язку із отриманням ОСОБА_1 нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 , а тому враховуючи відсутність в неї правових підстав на вказаний транспортний засіб, позивач зобов`язана повернути ТЗ власнику ОСОБА_1 .
Під час вилучення транспортного засобу відповідач висловився про намір розпорядитись вказаним рухомим майном на свій розсуд на користь третьої особи, щоб внести додаткові складнощі в життя та щоденний розклад ОСОБА_2 разом з двома малолітніми дітьми, які зараз змушені переміщатись виключно громадським транспортом, до школи, зі школи, в лікарню, гуртки тощо, оскільки інших транспортних засобів не маж.
Посилаючись на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, в разі його задоволення, та не забезпечити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно, зокрема на автомобіль MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 , позивач вважає вимоги викладені в заяві співмірними з заявленими позовними вимогами. 
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року задоволено. Вжито заходи щодо забезпечення позову позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме: -Накладено арешт на автомобіль марки MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_7 , 2014 року випуску, об`ємом двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_8 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , шляхом заборони його відчуження.
Зобов`язано ОСОБА_1 до винесення рішення по справі передати ОСОБА_2 , автомобіль MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_7 , 2014 року випуску, об`ємом двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_8 , а також оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів про забезпечення позову.
Зазначає, що позивач не надав доказів і відповідно, суд не послався на належні докази того, що невжиття таких заходів забезпечення позову, як зобов`язання відповідача до винесення рішення по справі передати позивачу автомобіль, а також оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі. Адже фізичне знаходження автомобіля як у володінні відповідача, так і у володінні позивача, жодним чином не впливає на реальну можливість виконання рішення суду, навіть якщо позовні вимоги будуть задоволення. 
Отже, враховуючи фактичні обставини даної справи, вбачається, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки автомобіль вибуде із його законного володіння та користування, і таке обмеження жодним чином не впливатиме на можливість виконання рішення суду у даній справі.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не виконав обов`язок завчасно направити відповідачу копію заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Що в свою чергу є правом порушення змагальності сторін як однієї з основних засад принціпів) цивільного судочинства. Наведені обставини обмеження права відповідача завчасно отримати та ознайомитись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову та мати достатньо часу для подання заперечень під час розгляду справи, суд першої інстанції уваги не звернув і постанови ухвалу з порушенням норм процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді представником заявника та рекомендоване повідомлення про вручення повістки позивачеві. 
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином та про поділ спільного майна подружжя.
Предметом поділу майна подружжя є транспортний засіб марки MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що факт отримання відповідачем нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль марки MAZDA 3, номерний знак НОМЕР_1 , в ТСЦ 1245 серії НОМЕР_4 при наявності оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі серії НОМЕР_6 , наявного у позивача, та відбирання вказаного транспортного засобу у позивача проти її волі, суд дійшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є обґрунтованою, підлягає завдоволенню.
Зазначений висновок не в повной мірі відповідає встановленим обставинам та вимогам закону з огляду на наступне.
Частиною другою статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинні містити, зокрема причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Згідно пунктів 1, 2, 4 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зроблено висновок, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі №363/2197/17 (провадження №61-15477св19).
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 роз`яснив, що: «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18.
Матеріалами справи встановлено, що предметом спірних правовідносин є майно, а саме: транспортний засіб MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке може бути передано третій особі без згоди позивача.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на спірне майно.
Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та забороною вчиняти певні дії є ризики, що буде ускладнено чи унеможливлене виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача щодо спірного майна, титульним власником(на кого оформлено відповідне право власності) якого є відповідач.
У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірне майно може бути будь-яким способом відчужене третім особам або проведені певні зміни щодо його конфігурацій, що ставить під загрозу виконання майбутнього судового рішення, у випадку задоволення позовних вимог.
Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.
Суд вважає, що в даному випадку інтереси та права відповідача таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідач і надалі зможе реалізувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.
Однак колегія суддів вважає, що за встановлених обставин з абзацу про накладення арешту на автомобіль слід виключити як зайве словосполучення -«шляхом заборони його відчуження», оскільки арешт сам по собі накладає заборону на будь-які дії з майном.
Між тим, зобов`язання ОСОБА_1 передати в користування ОСОБА_2 спірний автомобіль та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до винесення рішення по справі, фактично є не забезпеченням позову, а вирішенням спору по суті. А тому в цій частині заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не виконав обов`язок завчасно направити відповідачу копію заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що в свою чергу 
порушує змагальність сторін як однієї з основних засад принціпів цивільного судочинства не можуть бути прийнятими до уваги. 
В матеріалах справи наявний протокол судового засідання від 10 жовтня 2024 року, з якого вбачається, що представник відповідача ОСОБА_3 була присутня у судовому засіданні, у якому представник позивача ОСОБА_4 заявила клопотання про забезпечення позову, а тому представник відповідача був обізнаний про заяву, та мав змогу з нею ознайомитися, тим більше у протоколі зазначено, що представник відповідача вважав клопотання представника не обґрунтованим та таким, що не підлагає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Згідно п. 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року підлягає скасуванню в частині зобов`язання ОСОБА_1 передати автомобіль марки MAZDA 3 та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до винесення рішення по справі в користування ОСОБА_2 з відмовою у задоволенні заяви. 
Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Биструшкіна О. С. задовольнити частково.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 передати автомобіль марки MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб, номер VIN НОМЕР_2 та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 до винесення рішення по справі в користування ОСОБА_2 скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 до винесення рішення по справі передати ОСОБА_2 автомобіль MAZDA 3, загальний легковий – загальний хетчбек-В, номерний знак НОМЕР_7 , 2014 року випуску, об`ємом двигуна 1998 см.куб, номер VIN
НОМЕР_8 , а також оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 відмовити. 
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року в частині накладення арешту на автомобіль марки MAZDA 3 змінити, виключивши словосполучення «шляхом заборони його відчуження». 
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Судді: