УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2025 року
м. Київ
справа № 522/7313/25
провадження № 51-2040 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 травня 2025 року, 
встановив:
Як убачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора від             04 квітня 2025 року про відмову в задоволенні його клопотання про отримання копії письмових вказівок прокурора в межах кримінального провадження №12025163500000085 від 11 лютого 2025 року за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу слідчого судді, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції як незаконної у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. При цьому ОСОБА_4 зазначає, що слідчий суддя прийняв рішення, яке виходить за межі його повноважень, тому він не може бути обмежений в праві на апеляційне оскарження такого рішення. Водночас ст. 422 КПК України не обмежує дії апеляційного суду після отримання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді. В обгрунтування наведеного посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі                            № 757/32009/22, від 05 вересня 2018 року у справі № 751/3558/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17.   У зв'язку із цим,  ОСОБА_4 зазначає, що апеляційним судом безпідставно застосовано ч. 4 ст. 399 КПК України та обмежено його право на доступ до правосуддя. 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно ч. 3 статті 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 309 КПК України містять перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає. 
Водночас ч. 3 ст. 309 КПК України встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як слідує із копій судових рішень,  ОСОБА_4 у поданій апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді, якою відмовлено в задоволенні його скарги на постанову прокурора про відмову в задоволенні його клопотання про отримання копії письмових вказівок прокурора в межах к/п №12025163500000085 від                       11 лютого 2025 року за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
При цьому, згідно з положеннями ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру. 
Суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду                          м. Одеси від 22 травня 2025 року, застосував положення статті 309 КПК України, яка містить вичерпний перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, з огляду на позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року                        № 26-рп/2009).
Також колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги                  ОСОБА_4 про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, сформульованих у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі                  № 757/32009/22, від 05 вересня 2018 року у справі № 751/3558/17  та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у провадженні                               № 237/1459/17, оскільки висновки у вищезазначених постановах сформульовані відносно ухвал слідчих суддів, постановлення яких не передбачено КПК України, тоді як у вказаному кримінальному провадженні слідчий суддя прийняв рішення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора від                04 квітня 2025 року про відмову в задоволенні його клопотання про отримання копії письмових вказівок прокурора в межах к/п №12025163500000085 від                        11 лютого 2025 року за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Враховуючи вищенаведене, твердження  ОСОБА_4 щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, безпідставної відмови у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу слідчого судді, не заслуговують на увагу.
Таким чином, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті  провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року, діяв відповідно до вимог закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою           ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 травня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                   ОСОБА_3