Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/238/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І. 
Категорія - 173-2  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 680 гривень 00 коп.,
за участю: 
потерпілої – ОСОБА_2 ,
захисника – Ларіна А.С.,
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2025 року, ОСОБА_1 визний винуватим у тому, що він 01.12.2024 року, близько 22.30 год., за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягало у словесних образах, погрозах та приниженні. 
Крім того, 19.12.2024 року, близько 15.20 год., ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягало у словесних образах та погрозах. 

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову щодо нього скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вину в інкримінованих правопорушеннях він не визнає. Вказана постанова була винесена у його відсутність та відсутність його захисника -адвоката Ларіна А.С., який судове засідання 19.02.2025 року просив відкласти у зв`язку з його зайнятістю 19.02.2025 року на розгляді у Печерському районному суді м. Києва клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. Він теж не з`явився у судове засідання через хворобливий стан та наявне клопотання про відкладення.
Вважає, що суд позбавив його можливості надати особисті пояснення по суті справи і спростувати доводи сторони дружини ОСОБА_2 , у зв`язку з чим постанова винесена на підставі показів осіб, які мають обвинувальний уклін та які є зацікавленими в притягненні його до адміністративної відповідальності.
Також до суду першої інстанції було надано заперечення, де вказано, що він разом з потерпілою ОСОБА_2 як подружжя не проживають, проте квартири, де вони мешкають, знаходяться поруч. На даний час подано позов про розірвання шлюбу.
ОСОБА_2 подала позов до нього через розподіл майна, яке вона вважає спільним сумісним (справа № 405/8756/24, Ленінський районний суд м. Кіровограда). Тому на підгрунті цього між ними зіпсувалися відносини, ОСОБА_2 сама провокує ситуації до з`ясування стосунків та вирішенню питань розподілу майна, вчиняє сварки, а потім викликає поліцію.
Через те, що він не погоджується з її позицією, на жодні вмовляння не реагує, вона починає при будь-якій зустрічі з ним, яких неможливо уникнути через те, що вони проживають поруч, сваритись, викликати поліцію та вказувати, що він її нібито ображає. При цьому, саме її дії є агресивними та спрямованими на завдання образ та спонукання на поділ майна, як їй вигідно.
При цьому він жодним чином її не ображав та не погрожував їй, жодної шкоди їй не завдавав, жодної шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 не завдавав, а всі її дії спрямовані виключно на те, щоб завдати йому додатково незручностей та вплинути на позицію щодо поділу майна.
В долучених до матеріалів справи запереченнях сторони захисту від 10.02.2025 року, було зазначено, що він згоден усе додатково підтвердити у судовому засіданні, проте станом на 10.02.2025 року захворів, у зв`язку з чим просив засідання, призначене на 11.02.25 р. відкласти для дачі особистих пояснень.
Апелянт вважає, що матеріали справи відносно нього, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України не містять доказів щодо наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, а тому підлягають закриттю на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що будь-яких доказів щодо неправомірних дій, що завдали шкоди психічному чи фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , 1978 року народження, матеріали даної справи не містять, а сам по собі факт певної конфліктної ситуації ще не свідчить про наявність у його діях складу правопорушення.
У протоколах зазначено про можливість завдання (припущення) шкоди психологічному (в статті визначено психічному) здоров`ю. Тобто, немає жодних доказів того, що була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , протокол не відповідає об`єктивній стороні правопорушення, як зазначено у статті.
Довідка, яка було долучена до матеріалів справи та з якою він був позбавлений можливості ознайомитись жодним чином не пов`язує дії, описані в протоколах, з психоемоційним станом ОСОБА_2 та не доводить, що саме через обставини, вказані у протоколах, ОСОБА_2 звернулась за допомогою. Окрім того, довідка також не доводить наявність шкоди.
В оскаржуваній постанові зазначається, що з урахуванням зазначених в обох протоколах про адміністративні правопорушення обставин, потерпіла додатково пояснила, що її чоловік ОСОБА_1 неодноразово вчиняв дії по знеструмленню помешкання, відмикав газ шляхом перерізання навпіл шлангу подачі газу, кидав у стінку квартири банки з консервацією, розбив дитячий комп`ютер та чинив перешкоди у користуванні їй та дитині кухнею.
Однак, докази на підтвердження цих пояснень, відсутні в матеріалах справи, та є виключно поясненнями особи, яка бажає притягнути його до адміністративної відповідальності.
Також апелянт зазначає, що працівниками поліції не проведено достатньої перевірки даного конфлікту, можливих причин викликів ОСОБА_2 , не надано доказів наявності завданої шкоди та доказів того, що взагалі були образи чи погрози саме відносно ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, вважає, що є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку особи, щодо якої складено протоколи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його захисника Ларіна А.С., які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку потерпілої ОСОБА_1 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.
Частиною 1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 268324 від 17.12.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.12.2024 року, близько 22.30 год., за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягало у словесних образах, погрозах та приниженні, внаслідок вказаних дій могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Також відповідно до протоколу ВАД № 268321 від 19.12.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.12.2024 року, близько 15.20 год., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягало у словесних образах та погрозах, що могло завдати щкоди її психічному здоров`ю. 
Складені протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 з додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містять суть адміністративних правопорушень, опис встановлених обставин, зазначення суті порушення ОСОБА_1 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Обставини, викладені у вказаних протоколах, підтверджуються наявною у матеріалах заявою потерпілої ОСОБА_2 , наданої працівникам поліції одразу на місці події, її письмовими поясненнями, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , письмовими поясненнями ОСОБА_4 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 19.12.2024.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталася сварка з приводу розлучення та поділу майна, не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_2 .
Підстав сумніватися у достовірності та правдивості пояснень потерпілої ОСОБА_2 щодо обставин події, які були послідовними та незмінними як при зверненні до поліції, так і в суді першої інстанції, як і підстав обмовляти ОСОБА_1 потерпілою, судом апеляційної інстанції не встановлено і апелянтом не надано.
Оцінюючи наявні у справі докази, на переконання суду апеляційної інстанції, твердження в апеляційній скарзі щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та у повній мірі спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, доказами.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували би висновки суду, викладені в постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколів щодо ОСОБА_1 останній не зазначав, із заявами про неправомірність дій чи порушення його процесуальних прав під час складання протоколів до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протоколи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останнього до адміністративної відповідальності.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Щодо апеляційних доводів ОСОБА_1 про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що розгляд справи проведено без його участі та участі його захисника, апеляційний суд зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи, судовий розгляд суддею районного суду призначався на 30.12.2024, 09.01.2025, 29.01.2025, 11.02.2025 та 19.02.2025, про що належним чином повідомлявся ОСОБА_1 та його захисник Ларін А.С. (а.с. 17, 34, 36, 39, 83, 84, 99).
Однак, ОСОБА_1 жодного разу до суду не з`явився, при цьому мав достатньо часу реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. 
Також слід зауважити, що судові засідання неодноразово відкладались за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника, проте, підтвердження поважності не явки в судове засідання районному суду не надано. Не надано доказів на підтвердження таких неявок і апеляційному суду.
Окрім того ОСОБА_1 скористався правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, виклавши свої доводи та пояснення в апеляційній скарзі та надавши свої пояснення в апеляційному суді. Проте, надані апелянтом докази та наведені аргументи не вказують на помилковість висновків судді районного суду та незаконність ухваленого рішення.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Отже, доводи апеляційної скарги у цій частині слід відхилити, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права, спростовуються матеріалами справи й не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Тобто немає підстав вважати про порушення судом прав ОСОБА_1 під час розгляду справи щодо нього.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, а призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Порушень норм матеріального або процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що могло бути підставою скасування судового рішення, не встановлено.
На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції слід залишити без зміни.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Л.Я. Ткаченко