ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2025 року	Львів	Справа № 380/953/24 пров. № А/857/33812/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року (головуючий суддя Кравців О.Р., м. Львів) у справі № 380/953/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “АДР-ТРАНС-ГРУП” до Тернопільської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в :
ТОВ “АДР-ТРАНС-ГРУП” звернулося в суд з позовом до Тернопільської митниці, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UА403000/2023/000079/2 від 06.11.2023; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА403020/2023/000688; визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UА403000/2023/000080/2 від 06.11.2023; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2023/000692; визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UА403000/2023/000081/2 від 06.11.2023; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА403020/2023/000691; визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UА403000/2023/000269/2 від 06.11.2023; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2023/000693.
Обґрунтовує позов тим, що контролюючому органу надані усі необхідні документи на підтвердження митної вартості задекларованих товарів, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які не містять розбіжностей та відображають відомості, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена за товари, а тому аргументи митного органу про наявність розбіжностей у поданих для митного оформлення разом із митними деклараціями документах та непідтвердження всіх складових митної вартості є безпідставними. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що митна вартість товарів, які ввозилися на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності. Зазначає, що подана калькуляція не містить всіх відомостей, а саме: щодо розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр. Крім того, відсутні відомості щодо страхування даного перевезення. Вказує, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості у зв`язку з тим, що вартість цистерн зі схожими характеристиками, яка міститься на загальнодоступних Інтернет-ресурсах є вищою за заявлену декларантом. Звертає увагу, що позивачем не надано виписку з бухгалтерської документації та прайс-лист виробника товару.
Звертає увагу, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку зазначеним обставинам, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що між ТОВ “АДР-ТРАНС-ГРУП” (покупець) та компанією “Poltrans2 Sp.zo.o”, Польща (продавець) 10.10.2023 укладено зовнішньоекономічний Контракт №023/2023, предметом якого є зобов`язання продавця здійснити продаж транспортних засобів (Товар).
Відповідно до істотних умов контракту Товар доставляється на умовах FCA (“Інкотермс-2020”). Загальна сума контракту складає 140000,00 євро. Умови оплати: покупець здійснює 100% передоплату за Товар протягом 10-ти днів після отримання (проформи) рахунку-фактури. Покупець здійснює повну оплату за цим Контрактом у формі банківського переказу в євро на банківських рахунок продавця.
Товар супроводжується: оригіналом реєстрації, рахунком-фактурою, експортним документом EX-A (пункту 4.1. Контракту).
На виконання умов вказаного договору 18.10.2023 позивач здійснив 100% передоплату за товар в сумі 140000,00 євро на рахунок продавця, що підтверджується копією платіжної інструкції в іноземній валюті №56 від 18.10.2023 на рахунок “Poltrans2 Sp.zo.o”, в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: “Prep.for contract 023/2023 DD 10.10.2023 inv FPF/13/2023, FPF/14/2023, FPF/15/2023, FPF/16/2023, FPF/17/2023 D DD 10.10.2023”.
З метою митного оформлення вказаного товару щодо кожного з них позивач подав до митного органу митні декларації:
1) 31.10.2023 №23UA403020017354U5, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №FA/493/2023 від 25.10.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №FA/493/2023 від 25.10.2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 03.09.2019; платіжну інструкцію №56 від 18.10.2024; калькуляцію транспортних витрат №390 від 30.10.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №023/2023 від 10.10.2023; договір про надання послуг митного брокера №20/12/2022-1 від 2012.2022; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.017.706470-23 від 28.10.2023; копію митної декларації країни відправлення №23PL331020Е1096311 від 25.10.2023; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA403020017354U5 від 31.10.2023;
2) 31.10.2023 №23UA403020017373U5, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №FA/492/2023 від 25.10.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №FA/492/2023 від 25.10.2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.10.2016; платіжну інструкцію №56 від 18.10.2024; калькуляцію транспортних витрат №387 від 30.10.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №023/2023 від 10.10.2023; договір про надання послуг митного брокера №20/12/2022-1 від 2012.2022; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.017.706391-23 від 27.10.2023; копію митної декларації країни відправлення №23PL331020Е1096560 від 25.10.2023; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA403020017373U5 від 31.10.2023;
3) 31.10.2023 №23UA403020017453U3, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №FA/491/2023 від 25.10.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №FA/491/2023 від 25.10.2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 14.12.2022; платіжну інструкцію №56 від 18.10.2024; калькуляцію транспортних витрат №388 від 30.10.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №023/2023 від 10.10.2023; договір про надання послуг митного брокера №20/12/2022-1 від 2012.2022; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.017.706641-23 від 31.10.2023; копію митної декларації країни відправлення №23PL331020Е1096627 від 25.10.2023; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA403020017453U3 від 31.10.2023;
4) 06.11.2023 №23UA403020017728U7, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №FA/490/2023 від 25.10.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №FA/490/2023 від 25.10.2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 04.01.2016; платіжну інструкцію №56 від 18.10.2024; калькуляцію транспортних витрат №389 від 30.10.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №023/2023 від 10.10.2023; договір про надання послуг митного брокера №20/12/2022-1 від 2012.2022; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.017.706337-23 від 27.10.2023; копію митної декларації країни відправлення №23PL331020Е1096536 від 25.10.2023; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA403020017728U7 від 06.11.2023.
За результатами опрацювання наданих документів Тернопільська митниця надіслала вимоги, в яких просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України.
На виконання першої вимоги митного органу, позивачем додатково було надано підтверджуючі документи – копію експертного висновку від 01.11.2023 №01/11-23. На виконання решти вимог позивач повідомив відповідача, що він надав всі наявні підтверджуючі документи, інших документів для підтвердження заявленої митної вартості у позивача відсутні. Просив визначити митну вартість на підставі наданих документів.
За результатами розгляду поданих документів Тернопільська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UА403000/2023/000079/2 від 06.11.2023; №UА403000/2023/000080/2 від 06.11.2023; №UА403000/2023/000081/2 від 06.11.2023; №UА403000/2023/000269/2 від 06.11.2023.
Рішення про коригування митної вартості товарів №UА403000/2023/000079/2 обґрунтовує тим, що Тернопільською митницею заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, у поданих документах наявні розбіжності та не підтверджено числове значення складових митної вартості. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування другорядного методу за ціною договору щодо ідентичних товарів (стаття 59 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація від 06.11.2023 №UA403020/2023/017729, де вартість такого товару встановлена на рівні 33165,00 євро.
Тернопільська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2023/000688.
Рішення про коригування митної вартості товарів №UА403000/2023/000080/2 обґрунтовує тим, що Тернопільською митницею заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, у поданих документах наявні розбіжності та не підтверджено числове значення складових митної вартості. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація від 06.11.2023 №UA403020/2023/7609, де вартість такого товару встановлена на рівні 40100,00 євро.
Тернопільська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2023/000692.
Рішення про коригування митної вартості товарів № UА403000/2023/000081/2 обґрунтовує тим, що Тернопільською митницею заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, у поданих документах наявні розбіжності та не підтверджено числове значення складових митної вартості. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація від 06.11.2023 №UA403020/2023/7609, де вартість такого товару встановлена на рівні 40100,00 євро.
Тернопільська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2023/000691.
Рішення про коригування митної вартості товарів № UА403000/2023/000269/2 обґрунтовує тим, що Тернопільською митницею заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, у поданих документах наявні розбіжності та не підтверджено числове значення складових митної вартості. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація 06.11.2023 №UA403020/2023/017729, де вартість такого товару встановлена на рівні 33165,00 євро.
Тернопільська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2023/000693.
Позивач, не погоджуючись із такими рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав усі наявні у нього документи, передбачені  Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, які містили повну інформацію про ціну та складові митної вартості, а відповідачем не доведено, що подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації про митну вартість товарів, відтак оскаржувані рішення відповідача є протиправним та підлягають скасуванню.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.
У частині 2 статті 19 Конституції України та частині 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведені норми визначають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною першою  статті 246 МК України  визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша  статті 248 МК України).
Частиною першою  статті 257 МК України  визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до частини шостої  статті 257 МК України  умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Статтею 49 МК України  передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.1,2  статті 51 МК України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1  статті 52 МК України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Відповідно до ч.2  ст.52 МК України  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1  ст.53 МК України).
Стаття 53 МК України  визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно з ч.2  ст.53 МК України  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина 3  ст.53 МК України  передбачає обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті ( ч.5  ст.53 МК України ).
Згідно із ст.54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу ( ч.3  ст.54 МК України ).
Частиною 5  ст.54 МК України передбачено, що   митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої  статті 57 МК України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною другою  статті 57 МК України  визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу  (частина третя  статті 57 МК України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта  статті 57 МК України).
Згідно з положеннями  статті 60 МК України,  у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей  58  і  59  цього  Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (стаття 64 МК України).
Частиною другою  статті 55 МК України  визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою  статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу Х цього Кодексу  в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду.
Виходячи з аналізу наведених норм, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, колегія суддів звертає увагу, що рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
З вищенаведеного висновується, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17). 
Частиною четвертою  статті 54 Митного кодексу України  передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Колегія суддів наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, митна вартість ввезених товарів визначена позивачем за першим методом – ціною зовнішньоекономічного Контракту №023/2023.
На підтвердження достовірності митної вартості, що зазначена в митних деклараціях позивачем надано до кожної такої декларації: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №FA/490/2023, №FA/491/2023, №FA/492/2023, №FA/493/2023 від 25.10.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №FA/490/2023, №FA/491/2023, №FA/492/2023, №FA/493/2023 від 25.10.2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; платіжну інструкцію №56 від 18.10.2024; калькуляцію транспортних витрат №387, №388, №389, №390 від 30.10.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №023/2023 від 10.10.2023; договір про надання послуг митного брокера №20/12/2022-1 від 2012.2022; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу; копію митної декларації країни відправлення; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів.
На виконання вимоги митного органу, позивачем додатково було надано підтверджуючі документи – копію експертного висновку від 01.11.2023 №01/11-23.
Колегія суддів апеляційного суду вважає недоведеними відповідачем сумніви в обгрунтованості визначення декларантом митної вартості товарів, виходячи з наступного.
Як вже було встановлено, Контрактом №023/2023 сторони погодили, що Товар доставляється на умовах FCA (“Інкотермс-2020”). 
Загальна сума контракту складає 140000 євро. 
Покупець здійснює 100% передоплату за Товар протягом 10-ти днів після отримання (проформи) рахунку-фактури. Покупець здійснює повну оплату за цим Контрактом у формі банківського переказу в євро на банківських рахунок продавця.
На виконання умов вказаного договору 18.10.2023 позивач здійснив 100% передоплату за товар в сумі 140000 євро на рахунок продавця, що підтверджується копією платіжної інструкції в іноземній валюті №56 від 18.10.2023
Вказана в митних деклараціях ціна оцінюваного товару відповідає тій, що зазначена в інвойсах.
Вказаними документами визначено ідентифікаційні ознаки товарів та його ціну.
Колегія суддів звертає увагу, що в рішеннях про коригування митної вартості відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митних деклараціях; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.
У митного органу виникли сумніви щодо заявленої митної вартості у зв?язку з тим, що вартість цистерн зі схожими характеристиками, яка міститься на загальнодоступних Інтернет-ресурсах є вищою за заявлену декларантом.
Колегія суддів зазначає, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися на інформації сайту інтернет ресурсу, порядок використання якого суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Фактично відповідач протиставив відомості документів, виданих у встановленому порядку у зв`язку із виконанням сторонами договірних умов тим, які не мають офіційного характеру.
Вказана позиція підтримується в постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі № 140/6689/20, де зазначено, що посилання на мережу Інтернет, яка покладена в обґрунтування оскаржуваного рішення стосовно вартості товару, не може бути взята до уваги, оскільки її застосування МК України не передбачено, вона не містять ідентифікаційних відомостей про покупця та дійсну ціну продажу, за своїм правовим статусом не є офіційними документам та не спростовує відомості, вказані у документах, поданих до митного оформлення.
Щодо тверджень апелянта, що подана калькуляція не містить всіх відомостей, а саме: щодо розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр та відсутність відомостей щодо страхування даного перевезення.
Відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту №023/2023 поставка Товару здійснювалася на умовах FCA (“Інкотермс-2020”).
Згідно з правилами Інкотермс-2020, термін “FCA (Free Carrier (... named place)) Франко перевізник (... назва місця)” означає, що продавець товару виконав свої зобов`язання щодо поставки, виконавши митне очищення для експорту та передавши його перевізнику у названому покупцем місці. Ціна FCA означає, що контрактна (фактурна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, а також експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, вартість доставки до основного перевізника в місці, вказаному покупцем та навантаження товару в транспортний засіб, без вартості доставки (фрахту) до покупця.
Відповідно до статті А5 до умов поставки FCA Інкотермс-2020 продавець не має зобов`язання перед покупцем щодо укладення договору страхування, проте, продавець зобов`язаний на прохання, на ризик і за рахунок покупця надати покупцю інформацію, яка є у розпорядженні продавця, необхідну для отримання страхування. Тобто, на умовах FCA покупець не зобов`язаний здійснювати страхування товару, але може це зробити на власний розсуд.
Суд встановив, що доставку товару позивач здійснював власними виробничими засобами в межах своєї господарської діяльності, тому, як наслідок, відсутня інформація щодо розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Крім того, у калькуляціях транспортних витрат вказані: відстань маршруту за межами митної території України - 370 км, витрати за межами митної території України; відстань маршруту в межах митної території України - 240 км, витрати в межах митної території України.
Щодо страхування товару, то умови FCA Інкотермс-2020 не передбачають обов`язку здійснювати страхування товару. Обов`язку надання документів зі страхування товару такими умовами поставки не передбачено. 
Зовнішньоекономічний контракт №023/2023 також не містить вимог щодо страхування товару.
Щодо витребуваної виписки з бухгалтерської документації, то відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані дані документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально. Сама по собі виписка з бухгалтерської документації, не є документами, по яких здійснюється оплата та доставка товару, оскільки підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є контракт та рахунки-фактури (інвойси). 
Стосовно тверджень митного органу про ненадання прайс-листів, то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що дане твердження митного органу є формальним та не містить роз`яснення, чому без його усунення заявлена митна вартість не може бути визнана і як саме даний недолік впливає на неможливість застосування основного методу визначення митної вартості розмитнюваного товару.
Більш того, прайс-лист не є обов`язковим документом, який в розумінні норм  Митного кодексу  визначає та/або впливає на числові значення складових митної вартості товару.
Колегія суддів звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості, а відтак суперечності між відомостями, які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребовування додаткових документів.
Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених  статтею 53 МК України документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 27.03.2020 у справі №540/2605/18, від 06.05.2020 у справі №140/1713/19, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19.
Відповідно до частини третьої  статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 виснував, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розбіжності, про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач подав усі наявні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували митну вартість, тобто підтверджували правомірність декларування товарів за основним методом. 
Водночас, митний орган не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують ціну товару чи числові значення складових митної вартості товарів, відтак оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні товарів є протиправними і підлягають скасуванню.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Тернопільської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 380/953/24  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар