ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/5637/23
Номер провадження 22-ц/818/958/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2025 року                                                                м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року в складі судді Сугачової О.О. по справі № 643/5637/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі – КП «ХТМ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає підприємство, згідно з Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. 
Відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість вказаних послуг, у зв`язку з чим за період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2021 року виникла заборгованість у сумі 90762,12 грн, яку підприємство просило стягнути разом з судовими витратами.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року КП «ХТМ» позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2021 року в сумі 90762 грн 12 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь КП «ХТМ» судовий збір в сумі 2684 грн в рівних частках по 1342 грн 00 коп. з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються КП «ХТМ», проте належним чином зобов`язання щодо оплати отриманих послуг не виконували, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, оскільки вона була знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , з 17 березня 2021 року, а ОСОБА_2 - з 17 квітня 2021 року.
16 квітня 2021 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до п. 8 якого зазначено, що продавець підтверджує, що у відчужуваній квартирі є заборгованість по комунальним платежам, оплату якої за домовленістю сторін бере на себе покупець ( ОСОБА_3 ).
Також, просила застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивач КП «ХТМ» звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за десять років, а не за останні три роки, що передували зверненню до суду.
16 січня 2025 року через систему «Електронний суд» КП «ХТМ» подано пояснення, в якому підприємство просило у разі застосування судом строку позовної давності стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 72039,27 грн.
В обґрунтування пояснень позивач вказував, що сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачами порушеного права КП «ХТМ».
З урахуванням приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України Строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду продовжено на строк дії воєнного стану, тобто період заборгованості з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2021 року не виходить за строки позовної давності.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 17 березня 2021 року та 17 квітня 2021 року відповідно були зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та споживали послуг з теплопостачання та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає КП «ХТМ», особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 5).
Відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2021 рок за відповідачами обліковується борг 90762,12 грн (а.с. 4).
За статями 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.
Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Частиною 6 статті 19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги у строки, встановлені договором.
Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно з ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 68 ЖК України плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.
За вимогами п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).
Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Між тим, щодо розміру суми, яка підлягає стягненню суд виходить з такого.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).
За частиною 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі – Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період карантину. 
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.
Отже, зважаючи на вказані вимоги закону, відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо платежів, строк виконання яких мав наступити після березня 2017 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду 11 жовтня 2023 року у справі №  756/8056/19 (провадження № 14-94цс21) зазначено, що «суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін. Проте апеляційний суд, розглядаючи справу, не перевірив, чи був відповідач ОСОБА_3 належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, та, відповідно, і не з`ясував наявність підстав для вирішення поданої ним заяви про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 акцентував увагу суду на тому, що не був повідомлений судом першої інстанції про день, час та місце розгляду справи і справу розглянуто за його відсутності. Вказані обставини є обов`язковою підставою для скасування судового рішення в силу положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України».
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що її не було належим чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати свої заперечення проти вимог КП «ХТМ».
Як вбачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» звернулось до суду з позовом червні 2023 року, провадження по справі відкрито 19 липня 2023 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Копія вказаної ухвали суду разом з позовною заявою направлені відповідачці за адресою АДРЕСА_1 та було повернуто до суду першої інстанції без вручення з зазначенням про відсутність адресату за вказаною адресою.
Між тим, відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 , остання була знята з місця реєстрації за вищевказаною адресою 17 березня 2021 року (а.с. 61).
Зважаючи, що на час розгляду справи відповідачка не проживала за спірною адресою, що унеможливило отримання судової кореспонденції, судова колегія вважає за можливе прийняти до розгляду заяву сторони відповідача та застосувати наслідки спливу строку позовної давності у суді апеляційної інстанції до вимог позивача.
Як вбачається з Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежа, що складена КП «ХТМ» з урахуванням строків позовної давності за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2021 року заборгованість відповідачів становить 72039,27 грн та саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача.
Доводи ОСОБА_1 що вона є неналежним відповідачем, оскільки 16 квітня 2021 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого заборгованість по комунальним платежам бере на себе покупець не спростовують обґрунтованість позову, оскільки відповідачі проживали у квартирі у спірних період. У разі виконання рішення суду, відповідачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги в порядку регресу.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості за послуги, надані КП «ХТМ», що підлягає стягненню з 90762,12 грн до 72039,27 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовною заявою КП «ХТМ» сплачено 2684 грн (а .с. 1,2 ).
Зважаючи, що позовні вимоги підприємства задоволено частково, а саме на 79,37 % (72039,27 / 90762,12 х100%), КП «ХТМ» має бути відшкодовано 2130,29 (2684 х 79,37 %) грн, а саме по 1065,15 грн з кожного відповідача.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору у розмірі 4026 грн за подання апеляційної скарги.
За частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково (29,60%), з позивача на корить держави підлягає стягненню 830,56 грн (4026 х 20,63%) судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року змінити.
Зменшити розмір заборгованості за послуги з теплопостачання, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ), на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (місто Харків, вул. Мефодіївська, будинок 11, ЄДРПОУ 31557119) з 90762,12 грн до 72039 (сімдесят дві тисячі тридцять дев`ять) грн 27 коп.
Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з 1342 грн до 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять) грн 15 коп. з кожного відповідача.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ( місто Харків, вул. Мефодіївська, будинок 11, ЄДРПОУ 31557119) на користь держави 830 (вісімсот тридцять) грн 56 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук