Справа № 138/2935/24
Провадження № 22-ц/801/906/2025
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року	Справа № 138/2935/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
Рішення ухвалила суддя Холодова Т. Ю.
Рішення ухвалено в порядку письмового провадження у м. Могилів-Подільський Вінницької області 
Дата складення повного тексту рішення – 21 січня 2025 року,

Встановив:
У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач є батьком позивача ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу батьків позивач залишилась проживати разом з матір`ю ОСОБА_3 . Відповідач до досягнення позивачем повноліття сплачував ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач досягла повноліття та стягнення аліментів на її утримання припинилось. Однак вона продовжує навчатись в вищих навчальних закладах, зокрема, вона є студенткою 2 курсу факультету іноземних мов Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського заочної форми навчання на комерційних засадах, а також студенткою 2 курсу бакалаврату денної форми Технічного університету в Кошицях (Словацька Республіка) факультету електроніки та інформатики. За навчання позивача в Вінницькому державному педагогічному університеті кошти сплачує її матір в сумі, що становить 8500,00 грн. за семестр. Крім того, позивач сплачує кошти за проживання в студентському гуртожитку Технічного університету у Кошицях. 
Позивач навчається на денній формі навчання, а тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно себе забезпечувати. Мати позивача не має матеріальної можливості самостійно утримувати доньку на період її навчання, зважаючи, що навчання в двох навчальних закладах потребує значних коштів, а також відсутність у матері регулярного доходу, у зв`язку з втратою роботи. При цьому, відповідач отримує офіційний дохід (пенсію), дохід від оренди належної йому земельної ділянки, а тому має змогу надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання на період навчання, хоча добровільно таку допомогу не надає. 
За таких підстав, просить стягувати з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно з дня звернення до суду з даним позовом і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. 
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2024 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Заяву представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних з залученням перекладача в сумі 1600,00 грн. залишено без розгляду. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку відповідача, позовна заява не відповідає вимогам статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, а надані позивачем докази не відповідають вимогам законодавства. Суд першої інстанції, досліджуючи докази, фактично перебрав на себе функції перекладача з іноземних мов, консульського експерта (нотаріуса) та самостійно встановив факт навчання позивачки в іноземному закладі освіти та умови такого навчання, факт оплати за навчання, а також відомості з іноземного прейскуранта щодо проживання студентів і докторантів у гуртожитку відповідного закладу, хоча зазначений прейскурант не містить конкретної інформації, що стосується саме позивачки. Посвідчення ксерокопій документів шляхом проставлення штампа адвоката Маліновської Ю. М. із написом «згідно з оригіналом» здійснено з порушенням вимог законодавства щодо порядку засвідчення копій документів. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до аналогічної критики доказів, взятих до уваги судом першої інстанції, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У встановлений судом строк надійшов відзив позивача ОСОБА_2 , у якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 (а. с. 14).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2006 року, який було розірвано 25 липня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а. с. 12, 13).
На підставі виконавчого листа від 28 серпня 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягувались аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частики зі всіх видів доходів (заробітку), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 16).
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_5 досягла повноліття, а тому стягнення аліментів на її утримання припинилось.
Суд також встановив, що ОСОБА_2 навчається на другому курсі факультету іноземних мов Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського, спеціальність 014.021 «Англійська мова і зарубіжна література», за ступенем бакалавра (заочна форма навчання) на комерційних засадах. Рік вступу на перший курс СВО бакалавра – 2023 рік. Термін навчання з 19 серпня 2024 року по 30 червня 2025 року. Вказане підтверджується копією довідки № 0403 виданої 07 серпня 2024 року Вінницьким державним педагогічним університетом імені М. Коцюбинського (а. с. 19).
Згідно договору № 162105, укладеного 11 серпня 2023 року між ОСОБА_4 та Вінницьким державним педагогічним університетом імені М. Коцюбинського щодо здобувача вищої освіти ОСОБА_2 , вартість надання платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 68 000,00 грн. (а. с. 17-18).
На підтвердження сплати за навчання надано копії платіжних інструкцій від 13 серпня 2024 року, 01 вересня 2023 року, 12 січня 2024 року про сплату ОСОБА_4 по 8500,00 грн. на рахунок ВДПУ, призначення платежу: за навчання у ВДПУ ім. М. Коцюбинського, факультет іноземних мов, заочна форма навчання, ОСОБА_5 (а. с. 20, 21, 22).
Крім того, ОСОБА_2 в 2024/2025 академічному році є студенткою другого курсу бакалаврату денної форми відповідно до навчальної програми на Факультеті електротехніки та інформатики Технічного університету у Кошицях. Академічний рік триває з 01 вересня 2024 року по 31 серпня 2025 року. Стандартна тривалість навчання становить 3 роки. Вказане підтверджується копією довідки Технічного університету у Кошицях (Словацька Республіка) від 11 вересня 2024 року та засвідченим перекладом до неї зі словацької мови на українську мову (а. с. 23, 24).
Відповідно до копії договору про надання послуг проживання № 2024001563 та засвіченого перекладу вказаного договору, студентка ОСОБА_2 та Технічний Університет у Кошицях уклали договір про надання послуг проживання в Студентських гуртожитках та їдальнях Технічного університету у Кошицях в академічному році 2024/2025 за період з 02 вересня 2024 року по 30 червня 2025 року. Вартість проживання визначається згідно з чинним прейскурантом на проживання студентів та докторантів у СГ ТУК (а. с. 25, 26).
На підтвердження сплати позивачем коштів за проживання в гуртожитку, надала копії квитанцій про перерахунок грошових коштів та засвідчені переклади до них на суму 150 Євро, 120 Євро та 195 Євро (а. с. 28-33).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно номер 389967305 від 07 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 0522683000:01:002:0334 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, а також земельна ділянка з кадастровим номером 0522683000:01:002:0333 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, щодо якої зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі укладеного 01 жовтня 2021 між ОСОБА_1 та ФГ «Агро-Сад», розмір орендної плати становить 12% від нормативно грошової оцінки орендованої земельної ділянки (а. с. 40).
Крім того, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області надіслало суду відповідь від 12 грудня 2024 року про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Розмір пенсії за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2024 року становить 273 918,88 грн. (а. с. 77).
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, а саме 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, вважав, що відповідач матеріально спроможний надавати фінансову допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, а позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно вимог частин 1 – 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або у твердій грошовій сумі.
Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд дійшов висновків, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Колегія суддів вважає встановленим той факт, що у зв`язку із навчанням ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки. 
Матеріалами справи підтверджено участь матері ОСОБА_4 у витратах доньки на навчання, а саме – нею було здійснено оплату за навчання доньки ОСОБА_2 на загальну суму 25 500,00 грн., що підтверджується наданими квитанціями (а. с. 20-22). При цьому саме матір – ОСОБА_4 є замовником освітньої послуги, здобувача вищої освіти ОСОБА_2 згідно договору № 162105 від 11 серпня 2023 року (а. с.17-18). 
Будь-які докази, що підтвердили б участь батька – відповідача ОСОБА_1 в утриманні доньки, що продовжує навчання та яка потребує відповідної допомоги, в матеріалах справи відсутні. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на думку відповідача, позовна заява не відповідає вимогам статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, а надані позивачем докази не відповідають вимогам законодавства, як і наступна критика відповідачем суду першої інстанції, який нібито фактично перебрав на себе функції перекладача з іноземних мов, консульського експерта (нотаріуса) та самостійно встановив певні факти, судом апеляційної інстанції відхиляються у зв`язку з безпідставністю.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, оцінка належності, допустимості, достовірності доказів та достатності їх сукупності для вирішення справи належить виключно до компетенції суду, а не сторін спору, зокрема відповідача. Сама по собі незгода відповідача з висновками суду щодо оцінки доказів не може свідчити про їх неправомірність або недопустимість, якщо інше не буде доведено належними процесуальними засобами.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Суд першої інстанції, встановивши що позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_6 що продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги котру відповідач у добровільному порядку не надає дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог. 
При цьому суд звертає увагу на те, що у справах про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, вирішальне значення має саме встановлення факту навчання такої дитини. Водночас кількість закладів освіти, в яких вона навчалась чи навчається, а також фактичний обсяг витрат, понесених у зв`язку з цим навчанням, не є критеріями для визначення самого права на отримання аліментів, а мають значення виключно для визначення їх розміру.
Відповідач не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про його неспроможність виконувати аліментний обов`язок, натомість заперечував саму наявність підстав для задоволення позову в цілому.
Апеляційний суд звертає увагу, на те що відповідач не просить зменшити розмір аліментів через визначені ч. 1 ст. 182 СК України підстави, а бажає саме відмови у задоволенні позову, що свідчить про нехтування ним обов`язку визначеного ст. 199 СК України як такого, а також відсутність у нього реального бажання здійснювати свої обов`язки по відношенню до своєї доньки ОСОБА_2 , що є недопустимим.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними, зводяться до довільного тлумачення чинного законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки доказів та не спростовують правильність і законність рішення суду першої інстанції..
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	І. М. Стадник