ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2025 р.           Справа№ 910/12477/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

без участі представників сторін, у спрощеному провадження у відповідності до вимог ст. 247 Господарського процесуального кодексу України розглянувши   апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/12477/24 (суддя - Мудрий С.М.)
за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"
до приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс"
про стягнення 6 508,94 грн,-
В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
У жовтні 2024 року  позивач  звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 6  508,94 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до ПрАТ "УСГ", як страховика потерпілої в ДТП особи, якій позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, на підставі статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 108 Закону України "Про страхування" (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, - Закон № 1909-IX), в межах виплаченого страхового відшкодування перейшло право вимоги до ПрАТ "Інтер-Поліс", як страховика винної в ДТП особи.
Рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" 5 424,12 грн страхового відшкодування, 2 018,67 грн судового збору та 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовлено.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту, а оскільки кошти для проведення відновленого ремонту були перераховані безпосередньо на користь потерпілої особи (підприємства), неправомірним є включення до суми страхового відшкодування суми податку на додану вартість в розмір 1  084,82 грн, розрахованої від суми вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (6  508,94 грн). Отже розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача в порядку суброгації становить 5  424,12 грн, а в частині стягнення суми податку на додану вартість в розмірі 1  084,82 грн, слід відмовити. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, та враховуючи складність справи, а також зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, заява про компенсацію витрат на правничу допомогу частково була задоволена в розмірі 2 500,00 грн. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/12477/24 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення суми податку на додану вартість у розмірі 1  084,82 грн та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/12477/24 скасувати в частині відмови в задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3  000,00 грн та прийняти нове, яким вказані вимоги задовольнити повністю. В іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати повністю покласти на відповідача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ремонт було оплачено 08.07.2024 ПП "ВІП-Рентом" з урахуванням ПДВ згідно рахунку на ремонт від 09.04.2024 (який передував акту виконаних робіт), про що свідчить платіжна інструкція № 13754. Вказану платіжну інструкцію позивач отримав лише після постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, тому, відповідно не мав можливості надати її  в суд першої інстанції. Позивач вважає за необхідне клопотати перед судом про визнання причини неподання вказаного доказу поважними та про долучення його до матеріалів справи.  Окрім того, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись в ці правовідносини, тому судом першої інстанції безпідставно було зменшено витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/12477/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 прийнято до розгляду апеляційну скаргу  приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12477/24. 
12.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12477/24. 
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.03.2024 у місті Києві по вулиці Парково-Сирецька сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 , з автомобілем "Audi 100", д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала ОСОБА_1 . Дані обставини були зазначені в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 30.03.2024 (електронному європротоколі) (а.с. 19).
Зі змісту інформації, яка міститься в даному повідомленні, вбачається, рухаючись назад, автомобіль "Audi 100", д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , завдав механічних пошкоджень автомобілю "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований позаду.
Внаслідок даної ДТП було пошкоджено автомобіль "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб), власником та страхувальником якого, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , є Підприємство з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ" (далі - Підприємство) (а.с. 24).
30.12.2021 між Підприємством (далі - страхувальник) та ПрАТ "УСГ" (далі - страховик) було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-КАСКО-0199-2700\22-AVIS, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, застрахованими транспортними засобами (ТЗ) та додатковим обладнанням (ДО), встановленим на транспортних засобах, зазначених у Додатку №1 до цього правочину, що є його невід`ємною складовою частиною (а.с. 8-16).
У рядку 1919 додатку № 1 до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-КАСКО-0199-2700\22-AVIS від 30.12.2021 вказано автомобіль "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 , вигодонабувач - Підприємство (а.с. 18).
На підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку та випадку страхового відшкодування №СТОКА-23074 від 10.04.2024 (а.с.23), акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектної відомості) від 09.04.2024 (а.с.25), страхового акту №СТОКА-23074 від 05.07.2024 та розрахунку до нього (а.с.27), наряду-замовлення суб`єкта господарювання, який проводив відновлювальний ремонт (ТОВ "Синергія-Трейд") №VCT1103791 від 01.07.2024 (а.с.26) та акту надання послуг №VCT1103791 від 01.07.2024 на суму 7 946,14 грн (разом із ПДВ) (а.с.25 зворот), 05.07.2024 за платіжною інструкцією №73723 позивачем сплачено на рахунок Підприємства 7946,14 грн страхового відшкодування (а.с.27 зворот).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, якій належить автомобіль "Audi 100", д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ "Інтер-Поліс" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №214018153. (а.с.28), в якому передбачено франшизу в розмірі 0,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну 160 000, 00 грн.
З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ "УСГ" надіслало ПрАТ "СК "Інтер-Поліс", заяву №51754 від 09.07.2024 на виплату (страхового) відшкодування суму 7 946,14 грн, яка була отримана останнім 12.07.2024 (а.с.28 зворот, 29)
Позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з ПрАТ "Інтер-Поліс" 7 946,14 грн страхового відшкодування, на підставі того, що відповідачем вказана заява була залишена без відповіді та задоволення,  відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон №1961-IV), не відшкодував позивачеві шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що  матеріали справи не містять доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту, а оскільки кошти для проведення відновленого ремонту були перераховані безпосередньо на користь потерпілої особи (підприємства), неправомірним є включення до суми страхового відшкодування суми податку на додану вартість в розмір 1  084,82 грн, розрахованої від суми вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (6  508,94 грн.). Отже розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню  з відповідача в порядку суброгації становить 5  424,12 грн, а в частині стягнення суми податку на додану вартість в розмірі 1  084,82 грн, слід відмовити. 
Також, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, та враховуючи складність справи, а також зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, заява про компенсацію витрат на правничу допомогу частково була задоволена в розмірі 2500,00 грн. 
 Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. 
Згідно статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. 
За приписами статті 993 ЦК України та статті108 Закону №1909-IX страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Так позивач, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-КАСКО-0199-2700\22-AVIS від 30.12.2021 шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27.12.2019 у справі №686/11256/16-ц).
Згідно зі статтею 124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Разом із цим, у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.
Як вже зазначалось, 30.03.2024 у місті Києві по вулиці Парково-Сирецька (координати 50.469026000, 30.443052700 (50°28'08.5"N 30°26'35.0"E) сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 , з автомобілем "Audi 100", д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала ОСОБА_1 .
Дані обставини були зазначені в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 30.03.2024 (електронному європротоколі).
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР), які відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (пункт 1.1.).
Зі змісту інформації, яка міститься в електронному європротоколі, вбачається, що автомобілі "Audi 100", д.н.з. НОМЕР_2 , (розташований попереду) та "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 (розташований попереду), були припарковані по вулиці Парково-Сирецька (координати 50.469026000, 30.443052700 (50°28'08.5"N 30°26'35.0"E).
Перед початком руху, рухаючись назад, автомобіль "Audi 100", д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , завдав механічних пошкоджень автомобілю "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований позаду.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, вищезазначена ДТП відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР, відтак вказана фізична особа є винною у заподіянні збитків автомобілю "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 .
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Audi 100", д.н.з. НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №214018153, (франшиза - 0,00 грн, ліміт за шкоду по майну - 160 000,00 грн) (а.с.28)
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (відповідач) на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування (позивач) за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України №1961-IV реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 108 Закону України №1909-IX, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, на підставі положень статей 512, 993 ЦК України та статті 108 Закону України №1909-IX, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як страховика особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
За приписами частини 22.1 статті 22 Закону України №1961-IV у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону України №1961-IV).
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика).
Згідно з пунктом 2.3. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.
Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4. Методики).
Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від   22.03.2017 у справах №910/3650/16 і №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду: від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17.
Відповідно до пункту 7.38. Методики значення Ез (коефіцієнта фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ, 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД, 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів, 5 років - для мототехніки.
Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 05.07.2024 №СТОКА-23074 Ср (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) становить 2 354,40 грн, См (вартість необхідних для ремонту матеріалів) - 2 880,04 грн, Сс (вартість складників, що підлягають заміні) - 2 711,70 грн, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) - 0,53.(а.с.26,29 зворот)
За таких обставин, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу становить 6 508,94 грн, розрахованих таким чином: 2 354,40 грн + 2880,04 грн + 2 711,70 грн х (1 - 0,53).
Разом із цим, згідно з абзацом 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України №1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати, а тому судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин:
1) фактичне здійснення ремонту автомобіля;
2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №911/286/20, 13.03.3018 у справі №910/9396/17 та від 06.07.2018 у справі №924/675/17.
Як свідчать матеріали справи,  01.07.2024 станцією технічного обслуговування ТОВ "Синергія-Трейд" було сформовано наряд-замовлення №VCT1103791 на загальну суму 7946.14 грн. (а.с.26)
01.07.2024 між Підприємством та ТОВ "Синергія-Трейд" було підписано та скріплено печатками акт №VCT1103791 надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту вказаного автомобіля на загальну суму 7 946,14 грн (разом із ПДВ). (а.с.25 зворот)
05.07.2024 позивачем складено страховий акт №СТОКА-23074, відповідно до розрахунку якого вартість відновлювального ремонту та страхового відшкодування становить 7 946,14 грн. (а.с.27)
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту вказаного розрахунку та акту №VCT1103791 вбачається, що сума страхового відшкодування у розмірі 7 946,14 грн визначена без урахування коефіцієнта фізичного зносу, але з урахуванням ПДВ.
05.07.2024 на підставі вищезазначених документів для проведення ремонту пошкодженого автомобіля "Forg Kuga", д.н.з. НОМЕР_1 , ПрАТ "УСГ" перерахувало на рахунок Підприємства 7 946,14 грн, що підтверджується платіжним дорученням №73723 від 05.07.2024.(а.с.27 зворот)
На момент розгляду справи судом першої інстанції, доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту позивачем до матеріалів справи не подано.
Отже, оскільки кошти для проведення відновлювального ремонту були перераховані безпосередньо на користь потерпілої особи (Підприємства), неправомірним є включення до суми страхового відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 1 084,82 грн, розрахованої від суми вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (6 508,94 грн).
Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтований розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача в порядку суброгації становить 5 424,12 грн, відтак у задоволенні позову в частині стягнення суми податку на додану вартість у розмірі 1 084,82 грн правомірно було відмовлено.
Оскаржуючи рішення в частині, апелянт зазначив, що ремонт було оплачено 08.07.2024 ПП «ВІП-Рентом» з урахуванням ПДВ згідно рахунку на ремонт від 09.04.2024 (який передував акту виконаних робіт), про що свідчить платіжна інструкція №13754, оскільки вказану платіжну інструкцію позивач отримав лише після постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, тому, відповідно не мав можливості надати її  в суд першої інстанції. Позивач вважає за необхідне клопотати перед судом про визнання причини неподання вказаного доказу поважними та про долучення його до матеріалів справи.  
За змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі №913/317/18  та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Тобто, відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №914/1725/19; від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі №925/1052/19; від 21.04.2021 у справі №906/1179/20).
Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).
Аналізуючи вказане, колегія суддів не вбачає  в даному випадку виняткових обставин, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції, оскільки як вбачається зі змісту платіжної інструкції (а.с. 79) остання існувала на час винесення судового рішення, а саме датована 8 липня 2024 року.
За таких обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання  апелянта  про долучення до матеріалів справи, платіжної інструкції №13754 від 08.07.2024 як нового доказу. 
Стосовно доводів апеляційної скарги, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не справі втручатись в ці правовідносини, тому судом першої інстанції безпідставно було зменшено витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, у своєму позові ПрАТ "УСГ" просило  стягнути з ПрАТ "Інтер Поліс" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У разі недотримання вимог частини 4  статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Як вбачається  матеріалів справи, на підтвердження вимог про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн, до позову ПрАТ "УСГ" було додано копії: договору про надання правничої допомоги №2-12/2023-Ю від 08.12.2023 (а.с.35-38), акту виконаних робіт від 09.10.2024 (а.с.37,38), копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №10423/10 від 20.12.2021 на ім`я адвоката Гедз Юлії Володимирівни (а.с.34 зворот), довіреності №0124-13 від 05.01.2024 на ім`я вказаного адвоката та платіжної інструкції №51 від 09.10.2024 (а.с.37,39).
За умовами пункту 1 укладеного 08.12.2023 між адвокатом Адвокатським бюро "Гедз" (далі за текстом договору - Адвокатське бюро) та ПрАТ "УСГ" (далі за текстом договору - Клієнт) договору Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим правочином.
Для надання правової (правничої) допомоги Клієнту Адвокатське бюро призначає адвоката Гедз Ю.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №10423/10 від 20.12.2021, видане на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 17.12.2021 №96).
Відповідно до пункту 5.1 вказаного правочину за надання правової (правничої) допомоги у справах, де Клієнт виступає в якості позивача, де ціна позову не перевищує 10 000,00 грн, гонорар становить 3 000,00 грн, який Клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро не пізніше 5 робочих днів після надання Адвокатським 
09.10.2024 між Клієнтом та Адвокатським бюро було підписано та скріплено печатками акт виконаних робіт, зі змісту якого вбачається, що Адвокатським бюро було надано, а Клієнтом - прийнято послуги на загальну суму 3 000,00 грн. (а.с.38)
Підписавши та скріпивши печатками вказаний акт, Клієнт засвідчив відсутність жодних претензій та зауважень щодо наданих послуг.
Отже, вищевказаними доказами та наявними матеріалами справи підтверджується надання Адвокатським бюро позивачу послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між ними розмірі 3000,00 грн.
Разом із цим, вищезазначена сума коштів була сплачена ПрАТ "УСГ" на користь Адвокатського бюро, що підтверджується платіжною інструкцією №51 від 09.10.2024.(а.с.38 зворот)
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву,  ПрАТ "Інтер-Поліс" вказувало на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно завищеним, оскільки Адвокатське бюро представляє позивача в інших справах, зокрема №910/2582/23, №910/3477/23, №910/16775/23, №910/18402/23, №910/118/24, внаслідок чого правова позиція щодо спірної ДТП вже була сформована та не потребувала додаткового часу для підготовки позову.
Судом першої інстанції в рішенні визнано доводи відповідача   необґрунтованими, оскільки правовідносини у вищезазначених справах виникли у зв`язку з різними ДТП, за участі різних транспортних засобів, а тому потребують індивідуального дослідження доказів, підготовки письмових доказів та, відповідно,  підготовки на їх основі індивідуальних позовних заяв. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн, враховуючи складність справи, розумну необхідність витрат, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг та часткове задоволення позовних вимог,  у зв`язку з чим заява позивача про компенсацію витрат на правову допомогу у справі №910/12477/24 правомірно було задоволена частково.
Доводи апелянта, стосовно безпідставного зменшення витрат є безпідставними та необґрунтованими оскільки під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9  статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей  126,  129 ГПК України  викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2025 року у справі № 910/12477/24, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  позивача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282  ГПК України суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2025 року у справі № 910/12477/24  залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2025 року у справі № 910/12477/24 залишити без змін. 
Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на   позивача (апелянта).
Матеріали справи № 910/12477/24 повернути до місцевого господарського суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                Є.Ю. Пономаренко