УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 715/471/24
провадження № 51-1581ск25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2025 року щодо 
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2024 року   ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі ?КК) та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 4 ст. 358 КК та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
 
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.
 
Як установив суд, ОСОБА_5 у невстановленому місці, у невстановлений час вступив у попередню змову з невстановленою на даний час особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою підробки офіційних документів, які стали б підставою для безперешкодного перетину ним Державного кордону України у воєнний час. В подальшому, діючи у групі за попередньою змовою, ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа підробили офіційні документи про те, що нібито ОСОБА_5 є військовослужбовцем, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26 квітня 2023 року видане в/ч НОМЕР_2 ; випускний квиток № 152 від 09 жовтня 2023 року виданий в/ч НОМЕР_2 ; довідку № 4386 від 06 жовтня 2023 року та Витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 372 від 11 жовтня 2023 року. А саме, підробили печатки «Міністерства оборони України Військова частина НОМЕР_2 », а також підпис командира в/ч ОСОБА_6 .
 
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13 жовтня 2023 року близько 18:10 ОСОБА_5 приїхав на МПП «Порубне» у с. Тереблече Чернівецького району Чернівецької області, де, під час перетину Державного кордону України на виїзд та проходження паспортного контролю надав інспектору прикордонної служби завідомо підроблені офіційні документи а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26 квітня 2023 року видане в/ч НОМЕР_2 ; випускний квиток № 152 від 09 жовтня 2023 року виданий в/ч НОМЕР_2 ; довідку № 4386 від 06 жовтня 2023 року та Витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 372 від 11 жовтня 2023 року, які б давали йому підставу для перетину Державного кордону України.
 
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 30 січня 2025 року вирок суду першої інстанції змінив в частині призначення покарання та ухвалив на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5  від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покласти на нього виконання певнихобов`язків, передбачених ст. 76 КК.
 
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі прокурор вказує про те, що ухвала апеляційного суду є незаконною і підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, внаслідок його м`якості. Зазначає, що апеляційний суд призначаючи засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК належним чином свою позицію не аргументував. Також прокурор зазначає про відсутність підстав для врахування такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, оскільки засуджений під час досудового розслідування вину не визнавав та показання не надавав. Крім того вказує на те, що під час судового розгляду у суді першої інстанції засуджений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК визнав лише частково.
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
 
Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення  ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 ст. 358 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.
 
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
 
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.
 
Зі змісту скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
 
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
 
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання ? конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
 
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зважив на те, що засудженийвчинив кримінальні правопорушення щодо підроблення документів та їх використання з метою незаконного виїзду його за кордон у період воєнного стану, однак такі кримінальні правопорушення є нетяжким злочином та кримінальним проступком, що свідчить про ступінь їх фактичної тяжкості.
 
Також, взяв до уваги доводи, які були викладені в апеляційній скарзі засудженого, зокрема те, що невизнання ним вини за ч. 3 ст. 358 КК було обумовлене позицією захисника та відсутністю у нього юридичної освіти для повного розуміння обставин.
 
Крім того, апеляційний суд врахував, що в останньому слові, під час розгляду кримінального провадження у місцевому суді, ОСОБА_5  повідомив про повне усвідомлення протиправності свого діяння, а під час апеляційного розгляду беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому, усвідомив протиправність і незаконність своїх дій та їх наслідки, щиро розкаявся та зробив відповідні висновки про неприпустимість вчинення в подальшому інших кримінальних правопорушень.
 
Системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, а тому покликання прокурора про відсутність підстав для врахування щодо засудженого пом`якшуючої обставини (щире каяття) є необґрунтованими.
 
Суд, оцінюючи в межах повноважень встановлені фактичні обставини справи, враховуючи повне визнання засудженим своєї винуватості та поведінку засудженого під час судового розгляду у суду апеляційної інстанції, не допустив будь-яких істотних порушень вимог КПК та КК, визнавши пом`якшуючу покарання обставину ? щире каяття.
 
Призначаючи покарання, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених ОСОБА_5  кримінального проступку та нетяжкого злочину, дані про особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, навчання та роботи, одружений, має на утриманні малолітню дитину, допомагає матері-пенсіонеру військової служби, має постійне місце проживання, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність таких, що його обтяжують.
 
Ураховуючи обставини справи у їх сукупності, дані про особу винуватого, апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_5  від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнуто мети покарання.
 
З огляду на викладене призначене у цьому конкретному кримінальному провадженні засудженому покарання з випробуванням відповідає вимогам кримінального закону, є справедливим та достатнім, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як про це вказує прокурор у касаційній скарзі. 
 
Оскільки істотних доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду прокурор у касаційній скарзі не навів, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідневідповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2025 року щодо  ОСОБА_5 .
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                       ОСОБА_3