ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 червня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/4618/24
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/764/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Ніжинська міська територіальна громада в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

                                      У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Ніжинської міської територіальної громади в особі Ніжинської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 3/25 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .  
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що садиба, яка складається з двох житлових будинків, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності, зокрема, 19/25 часток належить позивачці; 3/25 частки – померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ; 3/25 частки – померлій на території російської федерації ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Спадкова справа до її майна в Україні не заводилася, спадкоємці на частку у спадковому відсутні, тобто, право власності на 3/25 частки житлового будинку ніким не успадковано.
Позивачка зазначала, що співвласницею 19/25 часток домоволодіння стала у 2010 році. Протягом 10 років після смерті ОСОБА_3 продовжує відкрито та безперервно володіти належною померлій часткою нерухомого майна, доглядає в цілому за житловим будинком, сплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонтні роботи. Вважає, що добросовісно заволоділа спірним майном і має законні підстави для визнання за нею права власності на спірну нерухомість за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про те, що володіння ОСОБА_1 3/25 частками домоволодіння не є добросовісним, у зв`язку з чим визнання за позивачкою права власності на спірну частку домоволодіння за набувальною давністю суперечитиме вимогам чинного законодавства.
ОСОБА_1 зазначає, що правовий аналіз ст. 328, 344 ЦК України дає підстави дійти  висновку про те, що добросовісність означає фактичну чесність суб`єкту у його поведінці. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Позивач, як незаконний володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Володіння визначається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, наявними у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц.
Позивачка указує, що добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує понад 10 років відкрито та безперервно користуватися 3/25 частками домоволодіння, які належали померлій ОСОБА_3 , і наведені обставини належними доказами не спростовані.
Ніжинською міською радою та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що набуття особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх передбачених законом умов. При цьому самі лише ознаки відкритості та безперервності користування спірною часткою в домоволодінні, за відсутності ознаки добросовісності, не є достатніми підставами для набуття права власності на нерухоме майно за правилами ст. 344 ЦК України.
Районний суд виснував, що обізнаність ОСОБА_1 про те, що власником 3/25 спірних часток у домоволодінні є ОСОБА_3 , свідчить про недобросовісність заволодіння майном, оскільки позивачка достовірно знала про його належність певному власнику, та розуміла, що володіє чужим майном. Наведене виключає можливість визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю у зв`язку з відсутністю обов`язкової складової для набуття права власності за набувальною давністю – добросовісності набуття майна. 
Доводи позивачки про утримання домоволодіння та сплату комунальних послуг протягом 10 років суд визнав безпідставними, зазначивши, що самі по собі вони не є підставою для виникнення права власності за набувальною давністю.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що на праві спільної часткової власності об`єкт нерухомого майна, який складається з двох житлових будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 18 березня 2024 року належить: ОСОБА_4 – 3/25 частки, ОСОБА_3 – 3/25 частки та ОСОБА_1 – 19/25 часток, що засвідчено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 11).
Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 квітня 2010 року підтверджено, що 19/25 частин об`єкту нерухомого майна, який складається з двох житлових будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 успадкувала після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері, ОСОБА_5 (а.с. 18). 
Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого Територіальним відділом агентства запису актів цивільного стану Красноярського краю по Центральному району м. Красноярська, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красноярськ (а.с. 45). 
Відповідно до повідомлення Бахмацької державної нотаріальної контори від 08 січня 2025 року спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не відкривалася, оскільки ніхто зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини чи про відмову у її прийнятті не звертався (а.с. 56).
Інший співвласник 3/25 часток зазначеного нерухомого майна – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 22, 24).
За повідомленням завідувача Бахмацької державної нотаріальної контори від 18 грудня 2024 року приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Турчин А.М. заведено спадкову справу № 75/2023 після смерті ОСОБА_4 (а.с. 49). 17 та 18 вересня 2024 року нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 50-51). 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до приписів ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Статтею ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 306/1978/16-ц Верховний Суд зазначив, що, аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Також Верховний Суд указав, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності (постанова від 18 березня 2021 року у справі № 389/2946/16-ц).
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності за набувальною давністю за наявністю для цього законних підстав ґрунтується на матеріалах справи, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
За матеріалами справи встановлено, що домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків та розташоване по АДРЕСА_1 , належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 – 19/25 частин, ОСОБА_6 – 3/25 частин та ОСОБА_3 – 3/25 частин.
Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 спадщину прийняла ОСОБА_2 , що є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору  (а.с. 46). 
Спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на території України ніким не прийнято. Але зважаючи на те, що ОСОБА_3 померла на території російської федерації у 2013 році, відсутні беззаперечні дані про відсутність у неї спадкоємців, тобто інших осіб, які на це майно претендують, про що правильно зазначив у рішенні суд першої інстанції.
На підтвердження правомірності заволодіння належною ОСОБА_3 часткою нерухомого майна ОСОБА_1 посилається на те, що є співвласницею 19/25 часток цього домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків,  відкрито та безперервно володіє належною померлій часткою у майні, і більше 10 років утримує нерухомість, проводить поточні ремонтні роботи, сплачуючи комунальні послуги.
За обставинами справи встановлено, що 19/25 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 позивачка набула у власність 30 квітня 2010 року, прийнявши спадщину після смерті матері. На час прийняття ОСОБА_1 спадщини іншими співвласниками садиби були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 3/25 часток кожний, що підтверджується відповідно копією свідоцтва про право власності від 11 листопада 2002 року (а.с. 21) та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 липня 2004 року (а.с. 22). Тобто, на час набуття частки у власність позивачка була обізнана про наявність інших співвласників нерухомого майна. 
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 була достовірно обізнана про власника 3/25 частин домоволодіння, право власності на які за набувальною давністю просить визнати, та розуміла, що тривалий час володіє чужим майном.
Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18 наголосив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Стверджуючи про добросовісність набуття майна, ОСОБА_1 у позові зазначила про наявність фактичного власника спірної частини нерухомості, отже висновки районного суду щодо достовірної обізнаності позивачки про володіння чужим майном, починаючи з часу такого заволодіння, не спростовано.
За наведених  обставин, ОСОБА_1 як особа, яка фактично володіє та вільно користується спірною частиною майна, знає і завжди знала власника цього майна, не може заявляти позову про визнання права власності за давністю володіння.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безперервне користування позивачкою домоволодінням протягом 10 років, здійснення за ним догляду та утримання нерухомості, не свідчить про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем в контексті положень ст. 344 ЦК України з огляду на наведене вище, та не зумовлюють набуття права власності на спірне житло за позивачкою. 
Посилання ОСОБА_1 на необхідність застосування при вирішенні цього спору висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц щодо застосування відповідних норм права, апеляційним судом відхиляються, оскільки сторона позивача довільно трактує наведені судом касаційної інстанції мотиви, не спростовуючи при цьому викладену районним судом оцінку фактичних обставин справи та аргументів на користь відмови у задоволенні позову, які зводяться до того, що володіння позивачкою чужим майном не було безтитульним.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.                            
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -   
    
                                        У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 червня 2025 року.

Головуюча:                                                                    Н.В. Шитченко

         Судді:                                                                    О.Є. Мамонова 

                                                                                       О.І. Онищенко