П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/7598/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.  

29 травня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Човган А. В., 
представника позивача - Юрченко Т.П.
представників відповідача - Македонського О.В., Дмитренко Г.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької митниці про визнання     протиправними та скасування наказів від 08.05.2024 року за № 52-дс про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу №178-с про звільнення з займаної посади, поновлення на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Вінниця» відповідача, а в разі відсутності такої посади - на рівнозначній посаді, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2024 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що друге поспіль дисциплінарне провадження стосовно позивача він розцінює, як мобінг та направлене саме на його звільнення, оскільки друге дисциплінарне провадження розпочалося у той самий день, як закінчилося перше - 26.03.2024 року. Під час проведення дисциплінарного провадження позивачем були спростовані висунуті звинувачення шляхом надання письмових пояснень. У спірному наказі відповідачем не конкретизовано, в чому саме полягає дисциплінарний проступок позивача та не надано відповідних доказів. Такий наказ є необґрунтованим. Вважаючи спірні накази відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Вінницької митниці від 08.05.2024 №52-дс, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.
Визнано протиправним та скасовано наказ Вінницької митниці від 08.05.2024 №178-с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці з 09.05.2024.
Стягнуто з Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.05.2024 по 25.07.2024 включно у розмірі 63 347 гривень 20 копійок без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці допущено до негайного виконання.
Рішення суду в частині стягнення з Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Зокрема, позивач просить змінити рішення Вінницького окружного адміністративного суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.05.2024 по 25.07.2024 та ухвалити в цій частині рішення яким стягнути з Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.05.2024 по 29.01.2025 (дату винесення рішення про поновлення на посаді) включно у розмірі 214 928,00 грн.
В свою чергу відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Представники відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги Вінницької митниці.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується під час апеляційного розгляду, у період з 12.10.2022 року по 11.10.2023 року позивач був призначений на посаду державної служби - начальника митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, контракт №89 від 12.10.2022 року про проходження державної служби.
У період з 11.10.2023 року позивач був призначений на посаду державної служби – начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, контракт № 522 від 11.10.2023 року про проходження державної служби.
Відповідачем з 05.10.2023 року по 29.11.2023 року була проведена тематична перевірка, за результатом проведення якої складений акт про проведення тематичної перевірки від 30.11.2023 року, згідно наказу відповідача № 267 від 05.10.2023 року та наказу про продовження     від 30.10.2023 року за №303. Метою перевірки була перевірка інформації щодо можливого недотримання вимог Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Мінфіну України від 31.07.2015 року за № 684 в частині прийняття рішення про скасування митних формальностей з Переліку митних формальностей виключно керівником (заступником керівника) підрозділу митного формлення, а не інспектором, який безпосередньо здійснює митне оформлення товарів.
З акту вказаної тематичної перевірки вбачається, що за період з 01.01.2023 року по 26.07.2023 року було скасовано 703 митних формальностей з Переліку митних формальностей, які генерувались автоматизованою системою управління ризиками. Вказані митні формальності були скасовані з порушенням Порядку не керівником ПМО, або заступником керівника, або особою, яка виконує його обов`язки, що вказує на можливе перевищення службових повноважень та неналежне виконання посадових обов`язків. За результатом опрацювання отриманої інформації щодо скасування митних формальностей, встановлювались можливі випадки порушень по митних деклараціях посадовими особами ВМО № 1 митного поста «Вінниця» - 25 випадків, ВМО № 2 – 536 випадків. Враховуючи службові записки відділу митних інформаційних технологій від 03.11.2023 року та від 16.11.2023 року технічних можливостей встановити осіб, які фактично скасовували митні формальності, не можливо. В ході проведення перевірки отримані письмові пояснення головних державних інспекторів ВМО № 1 та ВМО № 2, які повідомили, що згідно наданого додатку щодо можливих порушень під час скасування митних формальностей згенерованих АСУР по кожному факту було повідомлено позивача та інших керівників. Після опрацювання кожної митної декларації та поданих документів, позивачем, у тому числі, приймалось рішення про скасування вищевказаних митних формальностей, відповідні відмітки були внесені до АСМО «Інспектор» з обранням відповідного коду закриття митної формальності та обов`язковим відповідним обґрунтуванням. Окремо звернуто увагу на те, що технічні аспекти фіксації прийняття рішення керівником ПМО, відповідно до Порядку, не передбачають, що скасування митних формальностей начальником ПМО має здійснюватись виключно з персонального його робочого місця та під власним паролем. Ідентифікація особи, яка приймала відповідне рішення відображена на відповідних полях митної декларації. Лист ДМСУ від 31.08.2023 року з відповідними рекомендаціями не охоплює період перевірки та має рекомендаційний характер.
Згідно висновків вказаного акту тематичної перевірки встановлено, що в 31 випадках у графі «посадова особа, яка скасувала митні формальності» вказано посадову особу інспекторського складу, яка не мала права приймати такі рішення.
До вказаного акту надані письмові пояснення     головних державних інспекторів ВМО № 1 та ВМО № 2 (Гончар О.Л., Когута А.М., Головняка В.С., Тихолаза Д.А., Калетніка М.М. тощо), які пояснювали, що закриття     згенерованої АСУР форми контролю здійснено за рішенням позивача та у його присутності.
Надалі Державна митна служба України відповідно до наказу     від 30.01.2024 року № 128 здійснила тематичну перевірку, за результатом якої склала акт про результати тематичної перевірки від 15.03.2024 року, метою якої було – стан організації роботи митного поста «Вінниця» за 2023 рік.
З акту цієї тематичної перевірки вбачається, що Порядком чітко визначений перелік осіб, які мають повноваження на скасування митних формальностей - керівник ПМО. ДМСУ листом від 21.04.2021 року та від 31.08.2023 року надавалась інформація про вимоги кодексу та Порядку, дані рекомендації на період прийняття посадовими особами митного поста «Вінниця», були актуальними для використання у роботі. Вказаними листами уточнено технічні аспекти виконання п. 5 р. 7 Порядку стосовно прийняття рішень про скасування митних формальностей саме керівником ПМО. Під час проведення перевірки було здійснено аналіз скасованих митних формальностей за митними деклараціями, поданими у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року. Встановлено численні випадки скасування митних формальностей з переліку згенерованих митних формальностей посадовими особами (інспекторським складом) ВМО № 1, 2, 3 митного поста «Вінниця» в порушення вимог п. 5, 7 р. 7 Порядку та також за окремими випадками нездійснення цими посадовими особами митного контролю у визначених формах та обсягах у порушення вимог ч. 4 ст. 320 Митного кодексу України (далі МК України).
Крім того, як встановлено, у більшості випадків відкриття, перегляд митних декларацій особисто позивачем не здійснювався. Прийняті відповідні рішення про скасування митних формльностей зафіксовані безпосередньо посадовими особами в ЄАІС, АСМО, які не уповноважувались на зміну/скасування, визначених АСУР форм та обсягів митного контролю, тобто рішення приймались безпосередньо посадовими особами (інспекторським складом), які здійснювали митний контроль із фіксуванням ПІБ керівника ПМО, а у окремих випадках навіть із фіксуванням безпосередньо такими посадовими особами особистого ПІБ. В той же час, відповідно до наданих особистих письмових пояснень посадових осіб, які здійснювали цей митний контроль, було зазначено, що вони скасовували митні формальності та фіксували дане рішення в ЄАІС, АСМО за вказівкою позивача. Позивач у своїх поясненнях від 15.03.2024 року зазначив, що оскільки Порядком чітко не встановлено, що скасування митних формальностей можливе тільки із застосуванням логіна та пароля керівника до АСМО «Інспектор», підпорядкованим особовим складом за його рішенням вносилася інформація про особу, яка прийняла таке рішення. Також вказав, що вказані дії підлеглий інспекторський склад вчиняв з його погодженням та за його вказівкою, як керівника.
Зазначене свідчить, що позивач перебуваючи на посаді керівника митного поста «Вінниця» не був особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, таким чином приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, та надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор». Таким чином, у діях позивача вбачається дисциплінарний проступок , передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (далі Закон ), а саме перевищення службових повноважень, що не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення.
Згідно висновків вказаної перевірки – перебуваючи на посаді керівника митного поста «Вінниця» не будучи особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, та надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор». Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону державний службовець зобов`язаний дотримуватися  Конституції  та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, у діях позивача вбачається дисциплінарний проступок , передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (далі Закон), а саме перевищення службових повноважень, що не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення.
Згідно пропозицій вказаної перевірки – розглянути питання щодо відкриття дисциплінарних проваджень стосовно осіб, вказаних у цьому акті.
ДМСУ 22.03.2024 року було надано доручення за № 28-25/1-Д «Про вжиття заходів» керівнику відповідача стосовно розгляду питань щодо відкриття дисциплінарних проваджень стосовно вказаних у доповідній записці Департаменту відомчої безпеки та контролю від 20.03.2024 року № 25/25-01/4394 осіб.
На виконання наказу відповідача від 26.03.2024 року № 4-дс «Про порушення дисциплінарного провадження», відповідно до вимог Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1039 «Про затвердження порядку здійснення дисциплінарного провадження» (далі Порядок № 1039) стосовно позивача дисциплінарною комісією відповідача проведено дисциплінарне провадження.
За результатом проведеного дисциплінарного провадження винесено подання від 26.04.2024 року, з якого вбачається, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджується актом тематичної перевірки ДМСУ від 15.03.2024 року. Крім того, дисциплінарною комісією детально опрацьовані порушення, зазначені в акті тематичної перевірки. Крім іншого, дисциплінарна комісія зазначила, що проведеним аналізом скасованих митних формальностей за митними деклараціями, поданими у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, встановлено численні та систематичні випадки скасування митних формальностей з переліку сформованих митних формальностей посадовими особами (інспекторським складом) ВМО № 1, 2, 3 митного поста «Вінниця» в порушення вимог п. 5, 7 р. 7 Порядку та також за окремими випадками нездійснення цими посадовими особами митного контролю у визначених формах та обсягах у порушення вимог ч. 4 ст. 320 МК України. Крім того, у більшості випадків відкриття, перегляд митних декларацій особисто позивачем не здійснювався. Прийняті відповідні рішення про скасування митних формльностей зафіксовані безпосередньо посадовими особами в ЄАІС, АСМО, які не уповноважувались на зміну/скасування, визначених АСУР форм та обсягів митного контролю, тобто рішення приймались безпосередньо посадовими особами (інспекторським складом), які здійснювали митний контроль із фіксуванням ПІБ керівника ПМО, а у окремих випадках навіть із фіксуванням безпосередньо такими посадовими особами особистого ПІБ. В той же час, згідно з актом тематичної перевірки, відповідно до наданих особистих письмових пояснень посадових осіб, які здійснювали цей митний контроль, було зазначено, що вони скасовували митні формальності та фіксували дане рішення в ЄАІС, АСМО за вказівкою позивача. Таким чином, перебуваючи на посаді керівника митного поста «Вінниця» приймав рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, та у спосіб, що не передбачені законами України, а також надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор».
За результатом опрацювання фактів допущених позивачем порушень, дисциплінарна комісія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 64 Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення, правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення є дисциплінарним проступком.
Згідно ч. 5 ст. 66 Закону визначено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених  пунктами 1,  3,  7,  9-11,  13,  14  частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого   пунктом 12  частини другої статті 65 цього Закону.
Комісія також зазначила, що обставин, що виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення не встановлено.
Згідно з службовою характеристикою безпосереднього керівника позивача за час роботи проявив себе дисциплінованим працівником, результати оцінювання його службової діяльності позитивні.     Відповідно до наказу ДМСУ від 20.06.2023 року № 440-о «Про відзначення відомчими заохочувальними відзнаками посадових осіб територіальних органів Держмитслужби» начальника митного поста «Вінниця» Вінницької митниці ОСОБА_1 нагороджено відомчою заохочувальною відзнакою Держмитслужби медаллю « 20 років сумлінної служби».
Разом з тим, комісією встановлені обставини, що обтяжують його відповідальність, зокрема, наказом відповідача від 26.03.2024 року за № 3-дс до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани та на час проведення дисциплінарного провадження відсторонено від виконання посадових обов`язків.
Згідно висновків вказаного подання запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону.
За таких обставин, 08.05.2024 року відповідачем прийнято наказ № 52-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » відповідно до ст. 65,68,69 Закону, Порядку № 1039, наказу відповідача від 26.03.2024 року № 4-дс «Про порушення дисциплінарного провадження». З метою забезпечення належного рівня службової дисципліни, відповідно до ст. 63, 65, 66, 74, 77 Закону, з урахуванням системного вчинення (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, застосовано до позивача за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого     п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.
Крім того, 08.05.2024 року відповідачем прийнято наказ № 178-с «Про звільнення ОСОБА_2 » відповідно до п. 4 ч .1 ст. 83, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону, яким припинено державну службу та звільнено 08.05.2024 року позивача – начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, із займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого     п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону. Підстава – наказ відповідача від 08.052024 року за № 52- дс. Припинено дію контракту про проходження державної служби від 11.10.2023 року за № 522, укладеного із позивачем у зв`язку із звільненням із займаної посади, відповідно до п. 4 ч .1 ст. 83, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону.
Не погоджуючись із вказаними наказами відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.
За результатом судового розгляду справи, суд першої інстанції, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню. При цьому,  суд вважає, що стягненню з Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2024 по 25.07.2024 включно у розмірі 63 347 гривень 20 копійок, оскільки позивача звільнили 08.05.2024 року, тобто до припинення строку дії контракту про проходження державної служби за № 522.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг позивача та відповідача.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст. 65 Закону, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
У відповідності до вимог п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону дисциплінарними проступками, зокрема, є: перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення.
Ст. 66 Закону передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених     пунктами 1,  3,  7,  9-11,  13,     14  частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого   пунктом 12   частини другої статті 65 цього Закону.
За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Ст. 74 Закону визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
Згідно п. 4 ч .1 ст. 83 Закону державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87     цього Закону).
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Під час судового розгляду справи відповідачем неодноразово наголошувалось, що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок, що передбачений саме п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону.
Проведеною ДМСУ тематичною перевіркою, а також дисциплінарним провадженням були встановлені інші порушення позивача, але згідно вимог діючого законодавства строк притягнення до дисципліарної відповідальності сплинув, крім цього, відповідальність за деякі дисциплінарні проступки була поглинута.
Вказане також підтверджуєтсья і спірними наказами, в яких також посилання йде лише на наявність дисциплінарного проступку, який передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону - перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення.
За таких обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції, спірним питання по цій справі є наявність чи відсутність у діях позивача вказаного дисциплінарного проступку.
Як вбачається з матеріалів справи, вказаний проступок складається з того, що перебуваючи на посаді начальника митного поста «Вінниця» позивач не був особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, таким чином приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, а також надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор». Приняття вказаних рішень стосується скасування митних формальностей з переліку митних формальностей, за митними деклараціями, поданими у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року.
Як вже зазначалось, позивач перебув на цій посаді до 11.10.2023 року.
Згідно ст. 320 МК України форми та обсяги митного контролю обираються: посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або автоматизованою системою управління ризиками.
Форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.
Визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті форми та обсяги митного контролю можуть бути змінені або скасовані у випадках та в порядку, що визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Порядком врегульовано порядок зміни та скасування митних формальностей, визначених за результатом застосування АСУР, а саме, у відповідності до вимог п. 5 р. 7 Порядку, у редакції, яка діяла до 13.07.2024 року, рішення про скасування митної формальності з Переліку митних формальностей приймає керівник (заступник керівника) ПМО, або особа, яка виконує його обов`язки, крім випадків, коли нормативно-правовими актами з питань митної справи визначено інші вимоги.
Прийняте відповідно до  пунктів 5-7  цього розділу рішення фіксує посадова особа, яка його прийняла, в ЄАІС, у тому числі АСМО, з обов`язковим внесенням обґрунтування прийнятого рішення.
Згідно з листом ДМСУ від 21.04.2021 року «відповідно до положень р. VII Порядку визначені за результатами застосування ACУP форми та обсяги митного контролю з переліку митних формальностей, визначених за результатами застосування зазначених у п. 11 р. I Порядку інструментів з управління ризиками (далі - Перелік митних формальностей) можуть бути змінені керівником/заступником керівника (особою, яка виконує його обов`язки) митного органу шляхом додавання митних формальностей за напрямом, щодо якого в Переліку митних формальностей уже наявні митні формальності.
Інформація про особу, що прийняла рішення про зміну форм та обсягів митного контролю з Переліку митних формальностей, рекомендуємо вносити до графи «Ініціатор» ACУP, із застосуванням Класифікатора ініціаторів проведення митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками».
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 631 «ПMO - це підрозділ митного оформлення митного органу (митний пост, відділ, сектор), посадовими особами якого безпосередньо виконуються митні формальності при здійсненні митного оформлення товарів, що декларуються шляхом подання МД».
Згідно п. 18 Положення про митний пост «Вінниця», затвердженим наказами відповідача від 25.06.2021 року № 25 та від 30.06.2023 року № 166 начальник митного поста дає обов`язкові для виконання посадовими особами митного поста доручення.     
У відповідності до посадової інструкції начальника митного поста, яка затверджена 01.07.2021 року, метою посади є забезпечення норм чинного законодавства при здійсненні митного контролю та митних формальностей. Основні посадові обов`язки – здійснення керівництва та організацію роботи митного поста «Вінниця», безпосереднє здійснення митної справи, реалізація заходів з управління ризиками шляхом виконання митних формальностей, надання обов`язкових до виконання розпоряджень, доручень працівникам митного поста. Права - надавати розпорядження, що є обов`язковими для виконання посадовими особами митного поста.     
Згідно наказу відповідача № 128 від 09.06.2022 року «Про делегування повноважень» вповноважено та віднесено до компетенції керівників митних постів «Вінниця» тощо або осіб, що виконують їх обов`язки, розгляд заяв та прийняття рішень у тому числі, що стосуються обрання, зміни та скасування форм та обсягів митного контролю.
Отже, законодавством чітко врегульовано перелік осіб, уповноважених на скасування митних формальностей у підрозділі митного оформлення, а також реалізація такого рішення шляхом його фіксації. Такою особою є керівник ПМО ( це підрозділ митного оформлення митного органу (митний пост, відділ, сектор)), що спростовує висновок тематичної перевірки ДМСУ, викладений у відповідному акті від 15.03.2024 року стосовно того, що позивач не був особою, уповноваженою на скасування митних формальностей, приймав незаконні рішення, прийняття яких виходить за межі його повноважень, а також надавав незаконні накази підлеглим щодо фіксації такого рішення в АСМО «Інспектор».
Судом встановлено, що в акті тематичної перевірки ДМСУ від 15.03.2024 року та поданні дисциплінарної комісії зазначено, що у більшості випадків відкриття, перегляд митних формальностей особисто позивачем не здійснювався. Разом з тим, вказане спростовується письмовими пояснення, які були надані до акту тематичної перевірки, проведеною відповідачем, головних державних інспекторів ВМО № 1 та ВМО № 2, які пояснювали, що закриття згенерованої АСУР форми контролю здійснено за рішенням позивача та у його присутності. У своїх письмових пояснення позивач також зазначив про це.
Крім того встановлено, що відповідачем у період з 05.10.2023 року по 29.11.2023 року була проведена тематична перевірка, за результатом якої складений акт від 30.11.2023 року. Вказаною перевіркою перевірявся період 2023 року щодо правомірності скасування митних формальностей у тому числі. За результатом вказаної перевірки не було встановлено порушень позивачем щодо цього питання. Надалі ДМСУ провела тематичну перевірку, за результатом якої склала акт від 15.03.2024 року і якою також перевірявся 2023 рік на предмет скасування митних формальностей, і ті самі посадові особи надавали пояснення, але за результатом вже цієї проведеної перевірки було встановлено порушення позивачем щодо питання скасування митних формальностей.
Судом першої інстанції також встановлено, що у період 2023 року, позивач проявив себе дисциплінованим працівником, результати оцінювання його службової діяльності позитивні.    Відповідно до наказу ДМСУ від 20.06.2023 року № 440-о «Про відзначення відомчими заохочувальними відзнаками посадових осіб територіальних органів Держмитслужби» начальника митного поста «Вінниця» Вінницької митниці ОСОБА_1 нагороджено відомчою заохочувальною відзнакою Держмитслужби медаллю « 20 років сумлінної служби».
Таким чином, зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача відсутні ознаки дисциплінарного проступку, відповідно встановлені     законом   підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення також відсутні.
Окрім того, суд вірно звернув увагу на вимоги статті 77 Закону, де зазначено, що у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Проте, у спірному наказі від 08.05.2024 року за № 52-дс не зазначено в чому саме полягає вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону та  стислий виклад обставин справи, а посилання відповідача на наказ від 26.03.2024 року за № 4-дс «Про порушення дисциплінарного провадження» не є стислим викладенням обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 року по справі № 1340/4847/18 та 01.11.2022 року по справі № 380/3045/21, де вказано, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також ненаведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний наказ від 08.05.2024 року за № 52-дс не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, прийнятий відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття наказу; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у цій частині.
Як наслідок, оскільки спірний наказ від 08.05.2024 року за № 178-с є наказом, яким реалізовано застосоване до позивача дисциплінарне стягнення, відповідно такий наказ є похідним, тому він також підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Положеннями ч. 1 ст. 235 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції” іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної на те підстави, позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його було звільнено, з 09.05.2024 року.
Аналогічної правової позиції дотримався Верховний Суд, зокрема, у постановах від 12.09.2019 року у справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019 року у справі № 816/584/17, від 15.04.2020 року у справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 року у справі № 9901/226/19.
В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що оскільки його було поновлено на роботі рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2025, тому період вимушеного прогулу в даному випадку має рахуватись з 09.05.2024 по 29.01.2025, що складає 190 робочих днів. Як наслідок, позивач вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягав стягненню на його користь, має становити 214 928,00 грн (1131,20 грн. х 190 робочих дні).
Даючи правову оцінку спірному питанню, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що 11.10.2023 з ОСОБА_1 було укладено Контракт № 522 про проходження державної служби, ( міститься в матеріалах адміністративної справи), з преамбули якого вбачається, що позивач був призначений на посаду державної служби начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці тимчасово, на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника ОСОБА_3 до дня його фактичного виходу на роботу.
Пунктом 26 Контракту визначено строк дії цього контракту з 12 жовтня 2023 року до дня фактичного виходу на роботу основного працівника ОСОБА_3 , але не більше, ніж на три роки.
Зазначений Контракт був укладений з позивачем відповідно до його заяви від 09.10.2023 та на виконання наказу Вінницької митниці від 11.10.2023 року № 528-о про переведення ОСОБА_1 на посаду.
Відповідно до наказу Вінницької митниці від 25.07.2024 року № 355-о «По особовому складу», у зв`язку із звільненням з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 року № 2232 «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами), визначено вважати ОСОБА_3 , начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 26 липня 2024 року ( копія наказу міститься в матеріалах адміністративної справи).
Тобто, основний працівник, який обіймав посаду начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці, фактично вийшов на роботу.
Отже, суд першої інстанції вірно врахував факт укладення контракту з позивачем тимчасово, на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника ОСОБА_3 до дня його фактичного виходу на роботу.
Таким чином, колегія суддів в даному випадку погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач підлягає поновленню на посаді саме з 09.05.2024 року.
Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.02.2025 у справі № 260/325/24 щодо того, що відповідно до абзацу 2 частини першої статті 85 Закону № 889-VIII, у разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби, державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту, адже цей висновок суду касаційної інстанції не спростовує, а лише підтверджує позицію суду в даній справі, оскільки, як вже зазначалося, закінчення строку дії Контракту від 11.10.2023 № 522 визначено саме в день виходу на роботу основного працівника, це, власне, було умовою вказаного Контракту, який був підписаний позивачем.
Приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою відповідача від 14.01.2025 року № 7.12-3/22-02/10/350 заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить: березень 2024 року – 18500,54 грн., квітень 2024 року – 18829,21 грн., а середньоденна заробітна плата становить 1131,20 грн. Позивача звільнено з 08.05.2024 року, строк дії контракту закінчився 25.07.2024 року. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд здійснює з наступного за днем звільнення робочого дня, тобто з 09.05.2024 року.
Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача з 09.05.2024 року по 25.07.2024 року включно, що складає 56 робочих днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 63   347,20 грн (1131,20 грн. х 56 робочих дні).
Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.10.2020 у справі № 712/9213/18, Верховного Суду, викладену в постановах від 21.04.2021 у справі № 826/19766/16, від 21.04.2021 у справі № 640/6398/19, якими визначено, що вимушеним прогулом, у розумінні статті 235 КЗпП України, є період часу, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі.
Слід зазначити, що спірні правовідносини у вищезазначених справах не є подібними до суті та предмету позову у даній справі, оскільки стосуються поновлення на посаді працівників, які були прийняті на роботу на умовах безстрокового трудового договору, а не шляхом укладення контракту на чітко визначений строк, тобто особливої форми трудового договору.
Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відносно інших доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.  
          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.