КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 372/4871/23
провадження № 22-ц/824/741/2025
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
18 березня   2025 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі  Черняк Д. Ю.  
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, за  апеляційними скаргами представника   Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - адвоката  Гончаренка  Євгенія Сергійовича  на рішення  Голосіївського  районного  суду  міста Києва  від  20 лютого  2024 року та додаткове   рішення Голосіївського  районного  суду  міста Києва  від  23 вересня  2024 року в складі  судді  Ольшевської  І. О., 
 
встановив:
 
23.09.2023 Фізична особа - підприємець (  далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду  з позовом  до  ОСОБА_2   про  стягнення заборгованості за договором. 
Позовні вимоги мотивовано  тим,  що  31 жовтня  2022  року  між ФОП ОСОБА_1 (виробник)  та ОСОБА_2   (покупець) укладено договір на виготовлення меблів №612.
За цим договором  виробник зобов`язується  з власних  матеріалів виготовити,  змонтувати та передати у власність  покупця меблеві  вироби (надалі «Товар»),  в кількості та якості визначеній  цим договором, замовленням  покупця ( надалі  «Додаток №1»)  та кресленнями,  виконаними виробником  за  погодженням  з покупцем (надалі  «Додаток №2»).  Додатки до  цього  договору  є  невід`ємною  частиною договору.  В свою чергу  покупець  зобов`язується  прийняти та оплатити  товар  в порядку та на  умовах,  визначених цим договором,  додатками №1, №2 та Актом  остаточних замірів «Додаток №3» (  п.1.1.  договору). 
Пунктом 5.1  договору  передбачено,  що вартість   товару  складає  56 000  доларів США, що в перерахунку на  національну  валюту  України складає  2 234 400 грн,  які мали бути сплачені  в наступному порядку ( п.5.2 договору):
а) 44 800 доларів США, що складає  еквівалент у національній  валюті України    гривні  у розмірі  1 787 520  грн,   мали бути сплачені  протягом  2-х днів  з моменту укладення  договору; 
b) 5 600 доларів США, що складає  еквівалент у національній  валюті України    гривні  у розмірі  223 440   грн,   мали бути сплачені  до моменту передачі товару  відповідачу; 
с) 5 600 доларів США, що складає  еквівалент у національній  валюті України    гривні  у розмірі  223 440   грн,   мали бути сплачені  після  підписання  Акту  прийому-передачі  товару  позивачем  та відповідачем. 
На виконання  умов  договору  відповідач  сплатила  першу, другу  частину  вартості товару в розмірі  2 010 960  грн. Залишилась   неоплаченою  частина  вартості товару  згідно  з умовами  договору  у розмірі  223 440 грн.  
17 листопада 2022  року  були проведені  попередні  заміри меблевих  виробів,  які були оформлені   додатком  №2 до договору  та погоджені  сторонами. 
29 січня  2023 року  позивач та його  уповноважені  представники закінчили усі роботи по встановленню  і монтуванню меблевих виробів, проте відповідач не  виконала  свої зобов`язання  щодо остаточного розрахунку  з позивачем  за надані  послуги відповідно до умов договору. 
Позивач неодноразово  намагався вирішити добровільно  питання  взаєморозрахунку з  відповідачем,  але  остання   ухилялася від  вирішення  вказаного  питання. 
При цьому відповідач  користується меблевими виробами,  не бажаючи їх ані  повертати, ані сплачувати за них  передбачену  договором  суму грошових коштів.
16 серпня  2023 року позивач направив  відповідачу  претензію  з вимогою належним чином  виконати  умови договору  та сплатити   передбачену  суму грошових  коштів за  меблеві вироби, проте відповіді не  отримав, що  є підставою для  стягнення  суми заборгованості за договором  в розмірі 223 440  грн.
Крім того,  відповідно  до  п.8.1  договору «за порушення покупцем  п.5.2  цього  договору  він  сплачує  виробнику пеню  у розмірі  подвійної  облікової  ставки НБУ від  суми заборгованості за  кожен  день прострочення  за весь  час прострочення». 
Таким чином,  пеня  за  неналежне  виконання  відповідачем  своїх  зобов`язань за  договором  складає  70 190,77  грн. 
 За  таких підстав  позивач  просив суд  стягнути  з  ОСОБА_2 на   свою  користь  заборгованість  за договором  на  виготовлення  меблів №612  від  31.10.2022  в розмірі  293 630,77  грн. 
Рішенням  Голосіївського  районного  суду  міста Києва  від 20 лютого  2024 року  в задоволенні  позову  відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні    позову  суд першої інстанції  виходив з того,  що  29.08.2023   відповідач  відмовилась від підписання первинних документів, оскільки підрядником було допущено ряд недоліків при виготовлені та монтажі меблів.  Матеріали справи не підтверджують, що послуги були надані з дотриманням всіх умов договору на вироблення меблів. Враховуючи умову, встановлену п. 5.2.3. вказаного договору, обов`язок сплатити виробнику грошову суму в розмірі 223 440 грн не настав.  Оскільки позивачем не доведено наявність порушень умов договору з боку відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення основної суми заборгованості та нарахованої пені.
Додатковим рішенням  Голосіївського районного  суду  міста Києва  від  23 вересня  2024 року  з  ФОП ОСОБА_1   на  користь  ОСОБА_2   стягнуто  витрати на  правничу допомогу  в розмірі   10 000  грн.  
08.03.2024 ФОП ОСОБА_1 в особі  адвоката Гончаренка Є. С. подав апеляційну  скаргу, в якій просить  скасувати  рішення Голосіївського  районного  суду  міста Києва  від 20 лютого  2024 року   та ухвалити нове судове рішення,  яким позов  задовольнити.
Свої доводи мотивує тим,  що при ухваленні  оскаржуваного  судового  рішення  судом  першої інстанції  було  неправильно  застосовано  норми матеріального  права,  а саме  положення  ст. 853 ЦК  України та пункт 1 статті 6 Конвенції  про  захист  прав людини і основоположних  свобод,  а також  порушено  норми процесуального права,  а саме ст. 263 ЦПК  України. 
Застосовуючи  ч. 1 ст. 853  ЦК  України  судом  проігноровано  положення  цієї статті про те, що  замовник має негайно  заявити підряднику про  виявлені  недоліки  або такий замовник позбавляється  права  у подальшому посилатися на  ці недоліки. 
З матеріалів справи  вбачається,  що  29 січня 2023 року  позивач та його уповноважені  представники  закінчили усі роботи по  встановленню  і монтуванню  меблевих  виробів, виконали всі вимоги та побажання відповідача щодо продукції, проте  відповідач не  виконав свої зобов`язання щодо остаточного  розрахунку з позивачем  за надані послуги  відповідно  до  умов  договору.  
Починаючи з 29  січня  2023 року  по  кінець серпня  2023 року  відповідач не  зверталась  з будь-якими претензіями щодо  якості продукції,  не  фіксувала  їх письмово,  не  направляла   свої зауваження та не  реагувала  на  вимоги позивача щодо підписання  Акту виконаних робіт та оплати   залишку  вартості продукції,  що  не  спростовується  відповідачем, яка лише  після  отримання  претензії про те, що  позивач збирається  вирішувати питання  в судовому  порядку,   у другій половині  серпня  2023 року направила  свої зауваження  щодо  якості  продукції. 
Вважає,  що  суд  першої  інстанції на  рівні  судового  рішення   закріплює прецедент,  який дозволяє  недобросовісним замовникам уникати обов`язку  щодо оплати  вартості продукції просто  висловивши свої будь-які  заперечення  щодо якості такої продукції,  що є неприпустимим. 
Суд першої  інстанції, без  детального аналізу  всіх обставин справи,  просто  формально зазначив, що  наявність  заперечень відповідача є підставою для  відмови у задоволенні  позову  про стягнення  заборгованості по  оплаті вартості поставленої продукції. 
Звертає увагу,  що  твердження  відповідача про  неналежну  якість продукції  є  необґрунтованими,  з огляду  на  наступне:
1)                  твердження  відповідача  щодо  начебто  недоліків  фасаду  кухонних  меблів,  а саме:  нібито  шпон на  фасадній  частині  кухні  розміщений таким чином,  що  створюється  відчуття штучності виробу,  є  оціночним судженням, яке не підтверджене  належними та допустимими доказами у справі. При підписанні  договору  були розроблені детальні  креслення продукції  ( які є  додатками до  договору), які  погоджені  відповідачем.  Також   відповідач погодила  і матеріали, з яких  мав бути  виготовлений вироб.  Відповідно  до  зазначених креслень та матеріалів і було  виготовлено  продукцію. Той факт,  що  продукція гіпотетично  не  відповідає  певним уявленням  відповідача про  «справжність» або  «штучність» не робить цю продукцію  такою,  що  є неналежної якості;  
2)                 твердження  відповідача щодо начебто  недоліків ручок на  фасаді  кухонних меблів,  провисання  дверцят,  закріплення  накладки є необґрунтованими,  оскільки  відповідач не  надав  до  суду  першої інстанції  доказів,  які б давали  підстави  достовірно  встановити  вказані  твердження.  Натомість,  незважаючи на  начебто  наявні  недоліки в продукції відповідач продовжує  користуватись  цією продукцією більше року,  уникаючи при цьому  свого  обов`язку  оплатити  повну  суму за  вказаний виріб відповідно до  умов договору; 
3)                 твердження відповідача  щодо начебто  недоліків в частині  розміщення  варильної  поверхні  на  кухонному острові теж  є  необґрунтованими. Відповідачем  не  надано  доказів на  підтвердження  вказаної обставини.  ДСТУ4414:2005  передбачає  можливість  відхилення  габаритних  розмірів меблевих  виробів від розмірів,  які встановлені  у кресленнях,  з огляду  на  специфіку виготовлення таких меблів.     
Відповідач не  зверталась  до  позивача з будь-якими пропозиціями  вирішити спір  добровільно,  а лише  стверджує,  що  з огляду  на  свою добросовісність,  не має виконувати  умови договору  в частині  оплати  повної вартості продукції. 
04.10.2024 ФОП ОСОБА_1 в особі  адвоката Гончаренка Є. С. подав апеляційну  скаргу, в якій просить  скасувати додаткове  рішення Голосіївського  районного  суду  міста Києва  від 23 вересня 2024 року   та ухвалити нове судове рішення,   яким відмовити у задоволенні  клопотання  відповідача про  ухвалення  додаткового  рішення про  стягнення  витрат на  професійну  правничу допомогу  у розмірі  10 000  грн. 
Вважає, що  при ухваленні  додаткового  рішення  судом  першої інстанції було  порушено  норми процесуального  права,  а саме  ч. 8 ст. 141, ст.  263 ЦПК  України. 
Відповідач  у своєму відзиві на  позовну  заяву  лише  зазначив орієнтовну  суму витрат на професійну  правничу допомогу,  що  не є  тотожним клопотанню  про  компенсацію  витрат на  професійну  правничу допомогу. Лише  26  лютого  2024 року  відповідач подав  заяву про стягнення витрат на професійну  правничу допомогу. Розмір  витрат на  професійну правничу допомогу  явно є  неспівмірним зі  складністю  справи та обсягом  наданих  адвокатом  послуг і часом,  який витратив адвокат  на  надання  вказаних послуг.  
26.12.2024  представник ОСОБА_2 - адвокат Абросімов  С. С.  подав відзиви на  апеляційні  скарги,   в яких  просить     відмовити позивачу  в їх  задоволенні,  а оскаржувані  судові  рішення залишити без змін.  
Зазначив, що  в процесі виконання  договірних  зобов`язань   позивач надіслав на  адресу відповідачки  видаткову накладну  до договору  №612 від 31.10.2022 та лист  від  15.08.2023  №1, який надійшов на  адресу відповідачки 24.08.2023. 
Відповідачка надіслала  на  адресу позивача обґрунтовану  відмову від підписання  первинних документів від 29.08.2023, яка містила  перелік недоліків в частині :  фасаду  кухонних меблів;    ручок  на  фасаді  кухонних меблів;  провисання  дверцят;  закріплення накладки ( кутовий металевий профіль);  розміщення  варильної поверхні  на  кухонному острові;  фасадної панелі.  Відповідачка  вимагала  усунути вказані  недоліки протягом   розумного строку, але не пізніше  одного  місяця з моменту отримання  цього  листа. 
Оскільки  з боку позивача не  було надано  відповідачці на підписання  жодного  акту прийому-передачі  товару відповідно до  умов розділу  4 Основного  договору,  отже жодного  ухилення  з боку покупця від  його підписання  не  було. 
  Видаткова  накладна №1812, яка мстить запис про те, що  «підпис відсутній  з необґрунтованою відмовою від  підписання  акту  прийому-передачі», однак цей  запис не  містить в собі номер або  дату такого  акту, про дату її  складення та інформацію про обсяг   виконаних  робіт,  а тому  вона не є  первинним  документом  у розумінні  ст. 1, 9  Закону  України «Про  бухгалтерський облік та фінансову  звітність  в Україні», який підтверджує  виконання  монтажних  робіт позивачем.  Відтак,  припущення  позивача про  ухилення  відповідачки від  підписання  акту  виконаних  робіт  не  доведені  належним чином. 
Відповідачка заперечує проти твердження   позивача про те, що  29  січня  2023 року  було закінчено усі роботи  по  встановленню та монтуванню меблевих виробів,  оскільки  це  не  відповідає дійсності і  матеріали справи не містять будь-яких доказів   на  її  підтвердження.  
Стверджує  про  порушення   позивачем  статті 8  Закону  України «Про захист прав споживачів»  та ст.  872  ЦК  України, оскільки  позивач ухилився від усунення  недоліків, про які зазначено  у листі  від  29.08.2023 року.  
 В судовому  засіданні  представник  Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - адвокат  Гончаренко  Є. С. апеляційні  скари  підтримав та просив їх  задовольнити. 
Представник  ОСОБА_2   - адвокат  Абросімов  С. С. просив відмовити в задоволенні  апеляційних  скарг,  оскаржувані  судові рішення  залишити без змін. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг,  апеляційний суд вважає, що  апеляційна  скарга  підлягають  частковому  задоволенню  з таких підстав. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
За змістом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Як передбачено статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина друга статті 628 ЦК України).
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
За змістом частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно з частиною першою статті  663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Положеннями частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Частиною першою статті 673 ЦК України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
Згідно частин першої, другої, четвертої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.
Відповідно до частини першої статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою та другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Як передбачено статтею 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.
Згідно зі статтею 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.
Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Вимогами частини першої статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Тобто, частина перша статті 853 ЦК України встановлює послідовність реалізації обов`язку про прийняття роботи замовником: 1) прийняти роботу; 2) оглянути її; 3) в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про це.
Всі явні недоліки та відступи від умов договору замовник може зафіксувати в акті приймання-передачі або іншому документі, який оформлюють сторони для прийняття результатів роботи або в окремому, спеціально складеному документі. Відсутність заяви замовника позбавляє його права посилання у подальшому на явні відступи або недоліки роботи виявлені ним в процесі огляду.
Водночас якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника (згідно з частиною третьою статті 853 ЦК України).
Як передбачено статтею 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.
Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено,  що  31 жовтня  2022  року  між ФОП ОСОБА_1 (виробник)  та ОСОБА_2   (покупець) укладено  договір на виготовлення меблів №612.
За цим договором  виробник зобов`язується  з власних  матеріалів виготовити,  змонтувати та передати у власність  покупця меблеві  вироби (надалі «Товар»),  в кількості та якості визначеній  цим договором, замовленням  покупця ( надалі  «Додаток №1»)  та кресленнями,  виконаними виробником  за  погодженням  з покупцем (надалі  «Додаток №2»).  Додатки до  цього  договору  є  невід`ємною  частиною договору.  В свою чергу  покупець  зобов`язується  прийняти та оплатити  товар  в порядку та на  умовах,  визначених цим договором,  додатками №1, №2 та Актом  остаточних замірів «Додаток №3» (  п.1.1.  договору). 
Відповідно  до  п. 4.1 вказаного  договору   покупець  зобов`язується  прийняти  товар і підписати Акт  прийому-передачі (або накладну) після  встановлення  та/або  монтажу  товару.  Виробник зобов`язаний разом  з товаром  передати покупцю видаткові накладні.
У  випадку, якщо  у додатку №1  до договору   передбачено  більше  однієї  одиниці  меблевих виробів,  які відносяться  до товару, то за  згодою сторін  можливе підписання  Акту  прийому-передачі (або  видаткових накладних)  по  кожній  окремій  одиниці меблевих  виробів,  що передбачені  окремо  у додатку №1  до  договору. 
Відповідно  до  п. 4. 3 договору обов`язок  виробника передати товар  покупцю  вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження  покупця  в місці визначеному  в п.3.1   цього  договору, встановлення  та/або  його  монтажу  та після  підписання  Акту  прийому-передачі.
У випадку, якщо    у покупця є обґрунтовані  зауваження  до  якості товару,  то  покупець має право  їх викласти у Акті-приймання-передачі.  При цьому  покупець   повинен  детально  описати в чому саме виражаються  претензії покупця до  якості товару.
Не  вважаються  обґрунтованими зауваження  та не  беруться   виконавцем до   уваги претензії  покупця до якості товару  без детального  опису в чому  саме вони  виражаються,  та які обмежуються  лише  загальними формулюваннями  «неналежна  якість», «працює  неналежним чином» тощо. 
У  разі наявності лише необґрунтованих зауважень до Акту  приймання-передачі товару  вважається, що  покупець  прийняв товар  без будь-яких  зауважень.
При необґрунтованій  відмові  або  ухилення  покупця від підписання  Акту  приймання-передачі  товару,  передбаченого  цим договором,  виробник має право  скласти  односторонній  акт  із зазначенням   причин відсутності  підпису покупця, після чого  виробник вважається  таким,  що  повністю  виконав  свої  зобов`язання  за  цим договором  і має право  повністю   або часткового  відмовитися  від  задоволення  претензії   покупця за  якістю і  комплектністю товару. 
Відповідно до   п. 5.1   ціна товару  визначається  згідно  з додатком  №1  та становить  56 000  доларів США, що в еквіваленті  дорівнює  в національній    валюті  України 2 234 400 грн.
Оплата  товару  здійснюється  частинами  в наступному порядку: 
5.2.1. передоплата   в розмірі  44 800 доларів  США, що  в еквіваленті  в національній  валюті України  1 787 520  грн  протягом  2 банківських  днів з моменту укладення  цього  договору, що  становить  80%  від  вартості товару; 
5.2.2.  грошова сума у розмірі  5 600 доларів  США, що  в еквіваленті  дорівнює  в національній  валюті України 223 449 грн до моменту прийому товару  на  об`єкті, що становить  10%  від  вартості товару. 
5.2.3 грошова сума у розмірі  5 600 доларів  США, що  в еквіваленті  дорівнює  в національній  валюті України 223 449 грн після підписання  Акту прийому-передачі, що становить  10%  від вартості товару.  
Судом  встановлено,  що  01.11.2022,  у відповідності  до  п.  5.2.1  договору,  ОСОБА_2    сплатила передоплату в сумі   1 787 520  грн (а.с.32 т.1).
25.01.2023, у відповідності до  п. 5.2.2  договору,  ОСОБА_2 ,   сплатила   до моменту  прийому товару  на  об`єкті  223 440  грн.
Судом встановлено,  що  17.11.2022  сторони  підписали креслення,  що  є  невід`ємною  частиною  цього  договору   та оформлено  додатком  №2  до  договору (а.с.  19-31 т.1).
Відповідно  до  п.  3.8 договору  виробник  зобов`язаний  надати товар   у власність   покупця протягом  60  календарних днів  з дня  підписання  Акту  остаточних замірів.  Виробник має право  виконати  свої обов`язки достроково при погоджені  термінів  з покупцем. 
За твердженням   позивача, у відповідності до  умов  договору 29.01.2023  роботи по   встановленню  та монтуванню  меблевих  виробів були закінчені, проте відповідачка  не  виконала  свого  обов`язку   оплатити   грошову  суму  у розмірі   5 600  доларів  США, як це  передбачено   п. 5.2.3  договору. 
Відповідачка не  заперечувала  факт виготовлення  та монтажу  меблів  за місцем  виконання  договору.  Разом з тим,   остання  не  навела    жодних  доводів на спростування  твердження   позивача про те, що    роботи по  договору  були виконані  в січні  2023 року. 
Відповідачем  не  було  надано  жодних доказів  того,  що  позивачем  були порушені  умови  договору, передбачені  п. 3.8,  за  що  у відповідності  до  п. 8.2 договору  передбачена  відповідальність   виробника у виді  пені. 
За змістом п.  6.2, 6.3, 6.5   договору  гарантійний термін  експлуатації товару  - 24  місяці з дня   підписання сторонами  Акту прийому-передачі,  за  умови  його  відповідного  зберігання та  експлуатації  протягом  гарантійного  термін у покупцем.   
У  разі виявлення  неналежної  якості виробів покупець надсилає  виробнику  лист  з коротким описом  дефекту  товару  та фотографії  дефекту  на  електронну  адресу v.hnes@bassa.com.
Виробник зобов`язується  усунути всі недоліки товару,  що  будуть  виявлені   протягом  гарантійного  терміну,  не більше  ніж за  30 календарних  днів з моменту  інформування  покупцем виробника про такий недолік.  
Як вбачається  з матеріалів  справи,    ОСОБА_2   до  моменту  звернення  до  неї   ФОП  ОСОБА_1 з письмовою   вимогою  від  15.08.23 №1  підписати Акт прийому-передач  товару  та перерахувати  на його  розрахунковий рахунок  суму заборгованості за договором №612  від 31.10.2022 за поставлений товар  (меблі)  в розмірі  223 440  грн,  не  висувала  жодних зауважень  до  якості товару.  
Лише  після  отримання  вказаної вимоги,  29.08.2023  остання   склала  «обґрунтовану  відмову від підписання первинних документів», в якій зазначила  про те, що  їй не  було надано  на  підписання  жодного  акту   прийому-передачі товару, або видаткової накладної.  Також зазначила  про те, що  з  боку  ФОП  ОСОБА_1    було  допущено  ряд  недоліків  при виготовленні  та монтажі  меблів, частину з яких було  добровільно ним  усунуто, а частину  - не усунуто.  Оскільки  всупереч  умовам  п. 4.3 договору   жодного  акту прийому-передачі  надано  не  було,  проте наразі  існують  недоліки, які до  цього  часу не були усунуті ( не дивлячись на  90%  попередньої оплати),  вважала за необхідне  ще раз  викласти їх  в цьому  документі та вимагала їх усунути   протягом   розумного строку,  але  не  пізніше  одного  місяця з моменту отримання  цього  листа (  а.с.  86,87 т.1).  
Судом  встановлено, що  кошти в сумі 223 440  грн  відповідачем  сплачено  так і не  було. 
Ухвалюючи рішення  у справі, суд  першої інстанції   виходив з того,  що  за наявності   заперечення  замовника  щодо  якості наданих  позивачем послуг   відсутні  підстави  вважати,  що  позивачем дотримані  умови  договору  в частині   обсягу  та якості робіт. Враховуючи умову,  встановлену  п. 5.2.3  вказаного  договору,  обов`язок  сплатити  виробнику  грошову суму  в розмірі  223 440  грн не настав.   
Колегія суддів  не  погоджується  з вказаним висновком,  враховуючи те, що  при прийнятті  виконаної позивачем роботи  відповідачка  негайно не заявила  про  допущені  на  її  думку відступи від  умов договору або інші недоліки,  від оплати залишку її вартості відмовилася. 
З урахуванням  положень статті  853  ЦК  України та обставин  даної справи  суд  апеляційної інстанції  дійшов висновку про обґрунтованість  заявлених позовних вимог    в частині  стягнення із відповідача на користь позивача недоплаченої суми вартості наданих послуг.
 Відповідно  до  п. 8.1  договору  на виготовлення меблів №612 від 31.10.2022,  за порушення  покупцем  п.5.2 цього  договору  він  сплачує  виробнику пеню  у розмірі  подвійної  облікової ставки НБУ  від  суми заборгованості  за кожен день  прострочення  за весь  час прострочення. 
З огляду  на  те, що  п. 5. 2   договору  передбачена  сплата  грошової суми  після  підписання  Акту  прийому-передачі, який в даному  випадку  підписано сторонами  не  було,   правові підстави для  стягнення  пені за прострочення  оплати  залишку вартості товару   відсутні.
Суд першої інстанції  не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, не врахував, що  у  відповідності до  ст. 853  ЦК  України  замовник має  негайно  заявити підряднику про  виявлені  недоліки, а  якщо  не  зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці недоліки у виконаній роботі,  внаслідок чого не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене,  рішення  Голосіївського  районного  суду  міста Києва  від  20 лютого  2024 року   підлягає скасуванню з  ухваленням  нового  рішення  про  часткове  задоволення  позову  та стягнення  з  ОСОБА_2 на користь  ФОП  ОСОБА_1   заборгованості за  договором  на  виготовлення  меблів  №612 від  31.10.2022  в  розмірі  223 440 грн та про  відмову в задоволенні  решти позовних вимог. 
Відповідно до  ст.141  ЦПК  України, з урахуванням  розміру  задоволених позовних вимог ( 76,10%),  з  відповідача  на  користь  позивача підлягають   стягненню  судові витрати  по  сплаті судового  збору  в сумі  7 340,78 грн ( 2 936,31 грн за подання  позову + 4 404,47 грн  за подання  апеляційної скарги).  
Відповідно  до  ч.  8  ст. 141  ЦПК  України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи заяви  позивача або його представника про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судом першої інстанції  судового рішення з наданням  відповідних доказів  поважності причин  неподання  таких доказів  суду   першої інстанції  до  закінчення  судових  дебатів, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави  для  відшкодування  понесених позивачем  в суді  першої інстанції  витрат  на  правничу допомогу  відсутні. 
З урахуванням  змісту  статті 270  ЦПК  України додаткове  судове рішення  є похідним від  первісного  судового акта, його невід`ємною складовою, а тому у зв`язку із скасуванням  рішення Голосіївського  районного  суду  міста Києва  від  20 лютого  2024 року  по  суті  спору  підлягає  скасуванню  додаткове рішення   Голосіївського  районного  суду  міста  Києва  від  23 вересня  2024 року. 
Керуючись  ст. 353, 367, 376, 381-384 ЦПК  України суд  
 
Постановив: 
 
Апеляційні  скарги  представника Фізичної  особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката  Гончаренка  Євгенія Сергійовича  задовольнити частково. 
Рішення  Голосіївського  районного  суду  міста  Києва  від  20 лютого  2024 року  та додаткове рішення  Голосіївського  районного суду міста Києва  від  23 вересня  2024 року  скасувати.    
Ухвалити нове судове рішення. 
Позов  задовольнити частково. 
Стягнути  з ОСОБА_2 на  користь  Фізичної  особи-підприємця ОСОБА_1   заборгованість  за договором  на  виготовлення  меблів  №612 від  31.10.2022  в розмірі  223 440  грн. 
В решті позову відмовити. 
Стягнути  з ОСОБА_2 на  користь  Фізичної  особи-підприємця  ОСОБА_1 судові витрати  по сплаті судового  збору  в сумі  7 340,78 грн. 
У відшкодування  витрат на  правничу допомогу,  понесених  Фізичною особою-підприємцем   ОСОБА_1   в суді першої  інстанції  відмовити. 
Постанова  набирає  законної сили  з дня  її ухвалення,  може бути оскаржена  до  Верховного  Суду  протягом   тридцяти днів  з  дня  складення  повного  судового  рішення. 
Повне судове рішення  складено  30.05.2025 року. 
 
Суддя-доповідач                                                                   Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                     І. М. Рейнарт
 
                                                                                                Т. І.  Ящук