П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/11743/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.                            Дата і місце ухвалення: 20.02.2025р., м. Миколаїв                                                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна міграційна служба України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства про визнання протиправною бездіяльності щодо прийняття до громадянства України ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача розглянути заяву особи без громадянства ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона є особою без громадянства і перебуває на території Україні на законних підставах. З метою реалізації права на прийняття до громадянства України в 2020 році ОСОБА_1 подала до територіального підрозділу Управління ДМС у Миколаївській області заяву про оформлення прийняття до громадянства України з підстав, визначених статтею 9 Закону України «Про громадянство України». Листом Державної міграційної служби України від 27.12.2023р. позивача повідомлено, що матеріали справи про прийняття її до громадянства України 11.12.2022р. надіслано на розгляд до Комісії при Президентові України з питань громадянства. На неодноразові звернення ОСОБА_1 до Офісу Президента України із запитами щодо розгляду її заяви, структурний підрозділ Офісу Президента України повідомляв, що матеріали щодо прийняття позивача до громадянства України перебувають на попередньому опрацюванні. Незважаючи на те, що п.112 Порядку провадження за заявами і подання з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006р. №588/2006), затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215,  чітко визначено, що провадження за заявами про прийняття до громадянства України не повинне перевищувати одного року з дня надходження заяви, позивач стверджувала, що матеріали її справи знаходяться на попередньому опрацюванні з грудня 2022 року. А відтак, має місце протиправна бездіяльність Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства щодо прийняття до громадянства України ОСОБА_1 .
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про прийняття її до громадянства України.
Зобов`язано Офіс Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства розглянути заяву особи без громадянства ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного управління справами судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Офіс Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення від 20.02.2025р. та залишити без розгляду позов ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки твердженням відповідача на звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України. Про порушення своїх прав щодо не розгляду заяви про прийняття до громадянства України у встановлений строк (про перебування матеріалів на попередньому опрацюванні) позивач дізналася з листа Департаменту з питань звернення громадян Офісу Президента України від 20.02.2024р.  Тобто, саме з лютого 2024 року, відповідно до приписів ч.1 ст.122 КАС України, має обраховуватися строк для звернення до суду з відповідним позовом, і такий строк закінчився у вересні 2024 року. Позовну заяву ОСОБА_1 подано до суду 12.12.2024р., поважних причин пропуску строку звернення до суду, які могли б бути підставою для його поновлення, позивачем не зазначено. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропуску строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. Пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску такого строку. 
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що бездіяльність відповідача щодо розгляду її заяви про прийняття до громадянства України є триваючим правопорушенням, а тому обчислення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду розпочинається з дня усунення стану, за якого об`єктивно існує відповідний обов`язок суб`єкта владних повноважень, або припинення дії відповідної норми закону. 
Державна міграційна служба України подала письмові пояснення по суті спору, в яких просить розглянути справу на розсуд суду. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є особою без громадянства, яка з 20.12.2012р. проживає в с. Шевченко Очаківського району Миколаївської області.
07.04.2020р. позивач звернулась до Очаківського сектору Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області із заявою на ім`я Президента України про прийняття до громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» та подала відповідний перелік документів. 
04.03.2021р. поданий ОСОБА_1 пакет документів надіслано до Державної міграційної служби України для подальшого розгляду та передачі до Комісії при Президентові України з питань громадянства для прийняття рішення. 
09.11.2021р. матеріали клопотання позивача були повернуті на доопрацювання до Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області. 
10.01.2022р., після усунення недоліків та доопрацювання необхідних документів, матеріали справи повторно надіслані до Державної міграційної служби України для подальшого їх розгляду та передачі Комісії при Президентові України з питань громадянства для прийняття рішення.
25.12.2023р. ОСОБА_1 звернулася до ДМС, в порядку Закону України «Про звернення громадян», із заявою щодо стану розгляду заяви про прийняття до громадянства України.
Листом від 27.12.2023р. ДМС України повідомила ОСОБА_1 , що матеріали її справи 11 грудня 2022 року надіслано на розгляд до Комісії при Президентові України з питань громадянства.
08.02.2024р. і 07.07.2024р. позивач звернулась до Офісу Президента України із запитами щодо розгляду її заяви про прийняття до громадянства України.
У відповідь на вказані заяви листами від 20.02.2024р. №22/1-09/960 і від 22.07.2024р. №22/1-09/3390 Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України повідомив, що матеріали щодо прийняття ОСОБА_1 до громадянства України перебувають на попередньому опрацюванні. Про прийняте в установленому порядку рішення її буде поінформовано згідно з законодавством.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що Комісія при Президентові України з питань громадянства, відповідно до пунктів 110-112 Порядку провадження за заявами і подання з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215,  зобов`язана була перевірити документи, що надійшли від Державної міграційної служби України щодо прийняття позивача до громадянства України, та прийняти до 11.12.2023р. одне з двох рішень: або про внесення пропозиції Президентові України щодо задоволення заяви позивачки про прийняття до громадянства України; або про повернення відповідних документів до Державної міграційної служби України. Однак, всупереч пунктам 110-112 Порядку №215, відповідач до 11.12.2023р. не прийняв жодного рішення за результатами перевірки відповідних документів стосовно ОСОБА_1 , що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
В апеляційній скарзі Офіс Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства не заперечує та не спростовує таких висновків суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує виключно тим, що позов подано ОСОБА_1 з попуском строку звернення до суду та, у зв`язку з цим, про наявність підстав для залишення його без розгляду. 
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Надаючи правову оцінку доводам апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів назначає наступне. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною четвертою статті 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Під процесуальним строком треба розуміти встановлений законом або призначений судом проміжок (відтинок) часу, який обчислюється місяцями, днями чи годинами, бере початок від якогось явища у часі, може бути обумовлений календарною датою або посиланням на подію, що неминуче має настати, упродовж якого або до якого суд чи інші учасники процесу вправі або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.
Строки звернення до суду за захистом свого порушеного права мають кілька важливих цілей, а саме: гарантувати правову визначеність шляхом фіксації провадження, захистити потенційних відповідачів від пізніх скарг, які можуть бути важкими для вирішення, та запобігти несправедливості, яка могла б статися, якщо суди були б покликані ухвалювати рішення про події, що мали місце в далекому минулому, на підставі доказів, у які вже не можна було повірити і які були б неповними через те, що минув час (рішення ЄСПЛ у справі «Стербінс та ін. проти Сполученого Королівства» від 24 вересня 1996 року).
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 бездіяльності Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства щодо розгляду заяви позивача про прийняття до громадянства України у строк, встановлений п.112 Порядку №215.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Враховуючи те, що в цій справі оскаржується саме протиправна бездіяльність Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства щодо розгляду заяви про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 у встановлений Порядком №215 строк, то предметом спору в цій справі є триваюче порушення прав позивача у виді невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку протягом законодавчо встановленого строку.
Бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.
Отже, вчинена відповідачем бездіяльність фактично є триваючим правопорушенням, оскільки відсутність дій щодо розгляду відповідної заяви триває з грудня 2023 року (по закінченню встановленого Порядком №215 річного строку).
Велика Палата Верховного Суду  у постанові від 20 лютого 2025 року по справі №9901/396/21 зазначила, що в чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».
Разом із цим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
Тобто, протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, доки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотриманні приписи закону в точному його розумінні.
Велика Палата Верховного Суду у названій постанові констатувала, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.
Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2025р. по справі №990/29/22.
Велика Палата Верховного Суду  у постанові від 27.02.2025р. по справі №  9901/415/21 наголосила, що дотримання строків звернення до суду є важливою умовою, яка невід`ємно пов`язана з реалізацією права на доступ до суду. Проте у випадку, коли предметом судового контролю є протиправна бездіяльність, яка виражена у формі невчинення (ігнорування) обов`язкових до виконання дій, то така бездіяльність може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває.
Не без того, що суд має перевірити, чи не є звернення до суду за спливом дуже тривалого строку (до прикладу, понад 10 років) зловживанням свого права, адже особа, яка вважає, що її права порушуються, має не втрачати інтерес до порушеного нею питання та з розумним інтервалом часу сама цікавитися станом справ. Але для таких суджень мають бути підстави. У цій справі їх нема.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства, наведені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до адміністративного суду із цим позовом та про наявність підстав для залишення його без розгляду. 
А відтак, доводи апеляційної скарги Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів 
          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Офісу Президента України в особі Комісії при Президентові України з питань громадянства залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                                                            Повний текст судового рішення виготовлений 13 травня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                          А.І. Бітов

                                                                                                                                      О.В. Лук`янчук