Номер провадження: 33/813/886/25
Номер справи місцевого суду: 517/19/25 
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В.А. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Чередник К.А.,
осіб, які з`явилися до судового засідання:
- адвоката Берзінь Сергія Людвиговича,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Берзінь Сергія Людвиговича на постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року, -
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 067209 від 30 грудня 2024 року, водій ОСОБА_1 , 30 грудня 2024 року біля 10 год. 31 хв. по вул. Центральній, в с. Перехрестове Роздільнянського району Одеської області, керував автомобілем «ВАЗ-2121», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, зміна кольору шкіряного покриття обличчя, почервоніння очей. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою та проведення медичного огляду у лікарні ОСОБА_1 відмовився під відеозапис на нагрудну камеру. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. на користь держави України, та позбавлено його права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави України. 
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Берзінь Сергій Людвигович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявні відеозаписи зняті відеореєстраторами, які не мають інвентарних та номенклатурних номерів, тобто з порушенням вимог Інструкції № 1026. Всі 7 відеофайлів мають водяний знак «DSJ_0000000_000000 000.00N 000.00E», що свідчить про не заповнення номерів пристрою (всі нулі). Однак, при цьому, вказані відеозапис мають встановлену дату запису із часом. Таким чином, вказані відеофайли не є безперервними та створені з порушенням вимог Інструкції № 1026, що робить їх недопустимими доказами, які не можуть бути покладені в основу обвинувачення. Крім того, судом першої інстанції також порушено презумпцію невинуватості ОСОБА_1 , що підтверджується таким висновком суду: «Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його захисник в ході розгляду справи до суду не подали». Проте, ОСОБА_1 не зобов`язаний був доводити свою невинуватість шляхом оскарження дій працівників поліції і надання відповідних доказів. ОСОБА_1 також пояснює, що він не відмовлявся від освідування на стан сп`яніння, а лише вимагав виконати вимоги законодавства, а саме підтвердити озвучені ознаки алкогольного сп`яніння та скласти направлення на огляд, чого поліцейські категорично відмовлялися зробити. На жодному із вказаних відеозаписів поліцейські не просили у ОСОБА_1 видути повітря з рота для констатації запаху алкоголю. На відеозаписах також не підтверджуються озвучені ознаки сп`яніння, такі як зміна кольору шкіряного покриття обличчя, почервоніння очей, оскільки колір обличчя ОСОБА_1 не має почервоніння. Отже, оскільки всі вказані відеозаписи є недопустимими доказами, про що вказано вище, то відповідно інформація, яка на них зображена, не може бути покладена в основу обвинувачення, а інших належних і допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 немає, що унеможливлює притягнення його до відповідальності. Також, поліцейськими не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. По-друге, те штучне і формальне роз`яснення, яке зафіксовано на відеозаписі (04:50 хвилина відеозапису «0000000_00000020241230105130_O_0005.mp4»), не можна вважати здійсненим належним чином, оскільки у цей час одночасно ОСОБА_1 надавав свої пояснення і не міг сприймати отримувану інформацію, яка нашвидкуруч була оголошена поліцейським. Таким чином, ОСОБА_1 не роз`яснювалось його право на захисника та відповідно ця можливість надана не була, що є суттєвим порушенням права на захист.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника апелянта, який з`явився у судове засідання, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.
За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.
Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 067209 від 30 грудня 2024 року, водій ОСОБА_1 , 30 грудня 2024 року біля 10 год. 31 хв. по вул. Центральній, в с. Перехрестове Роздільнянського району Одеської області, керував автомобілем «ВАЗ-2121», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, зміна кольору шкіряного покриття обличчя, почервоніння очей. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою та проведення медичного огляду у лікарні ОСОБА_1 відмовився під відеозапис на нагрудну камеру. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 261600 від 30 грудня 2024 року, ОСОБА_1 , порушив п.п. 2.3в, 21,11б, 31.4.7в, 9.2б, 15.2 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за: ч.5 ст. 121, ч. 10 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного працівником поліції 30.12.2024 року о 10-50 год. відносно ОСОБА_1 встановлено, що в результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей і обличчя, тремтіння рук, зміна кольору шкіряного покриття обличчя. Від огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 067209 від 30 грудня 2024 року, додано відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських, дослідженням яких встановлено, що такі відеозаписи стосуються події, що мала місце 30.12 2024 року. З відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 , було зупинено працівниками поліції, у зв`язку з порушенням ПДР, а саме відсутність пристебнутого паска безпеки, а також дитячого крісла, про що було складено відповідну постанову серії ББА № 261600 від 30 грудня 2024 року, яка міститься в матеріалах справи. В подальшому, працівником поліції півд. Час перевірки документів, у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, про що останньому було декілька разів повідомлено, проте ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою пристрою Драгер або в медичному закладі вимагав: скласти протокол про адміністративне правопорушення, скласти протокол про адміністративне затримання, виклик двох свідків, повідомити на якій підставі він повинен пройти такий огляд. Працівниками поліції, не дивлячись на повну відеофіксацію події на портативний відеореєстратор у відповідності до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію України», роз`яснено, що протокол про адміністративне правопорушення складається тільки після проходження такого огляду, якщо особа перебуває в стані алкогольного сп`яніння, також було запечено двох свідків, озвучено ознаки алкогольного сп`яніння які виявленні у ОСОБА_1 , надано сертифікат стосовно повірки пристрою Драгер, тобто зроблено всі необхідні дії, на вимогу ОСОБА_1 для про забезпечення можливості проходження огляду, проте останній, все одно вимагав скласти протокол про адміністративне правопорушення. Такі дії, працівниками поліції було розцінено як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 було роз`яснено його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відсторонено від права керування, від підпису та отримання копії ОСОБА_1 відмовився.
При розгляді апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. 
Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі – Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735).
Зокрема, положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
Також, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі – Інструкція № 1026).
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. 
Портативний відеореєстратор – це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 30.12.2024 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо визнання відеозаписів недопустимими доказами у зв`язку з тим, що "наявні відеозаписи зняті відеореєстраторами, які не мають інвентарних та номенклатурних номерів, тобто з порушенням вимог Інструкції № 1026. Всі 7 відеофайлів мають водяний знак «DSJ_0000000_000000 000.00N 000.00E», що свідчить про не заповнення номерів пристрою (всі нулі), однак, при цьому, вказані відеозапис мають встановлену дату запису із часом", є необґрунтовані з огляду на таке.
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
З наявних в матеріалах справи відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських, дослідженням яких надається можливість встановити інкриміноване по суті ОСОБА_1 правопорушення, а саме порушення п. 2.5 ПДР, містять обставини подій того дня та відповідає вимогам статті 251 КУпАП, відповідно до яких доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Крім того, відповідно до вимог статті 251 КУпАП, технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису є доказами в справі про адміністративне правопорушення, який є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
При цьому, посилання в апеляційній скарзі на те, що при винесенні рішення суду першої інстанції, суд застосував аналогію закону, а саме у судовому засідання було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, у відповідності до ч. 2 ст. 376 КПК, і тому можна застосувати відповідну аналогію щодо критеріїв допустимості як в КПК, є необґрунтованні, оскільки аналогія закону застосуються лише у випадках відсутності правової норми у відповідній галузі яка регулює відповідні правовідносини, як у випадку проголошення вступної та регулятивної частини рішення суду, проте у КУпАП є відповідна норма яка регулює доказування, а саме ст. 251 КУпАП і тому застосування аналогії закону є недоречним.
До тверджень в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1  не відмовлявся від освідування на стан сп`яніння, а лише вимагав виконати вимоги законодавства, а саме підтвердити озвучені ознаки алкогольного сп`яніння та скласти направлення на огляд, чого поліцейські категорично відмовлялися зробити, апеляційній суд ставиться критично, оскільки з відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських чітко встановлено, що ОСОБА_1  була забезпечена фактична можливість пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції, озвучено ознаки, які було виявлено у  ОСОБА_1 , надано двох свідків, хоча велась відеофіксація події на портативний відео реєстратор, у зв`язку з чим присутність двох свідків не  є обов`язкоою, проте ОСОБА_1  проявляючи агресивність  та зневажливість всіляко ухилявся від такого проходження, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Посилання в апеляційній скарзі про те, що "на жодному із вказаних відеозаписів поліцейські не просили у ОСОБА_1 видути повітря з рота для констатації запаху алкоголю, на відеозаписах також не підтверджуються озвучені ознаки сп`яніння, такі як зміна кольору шкіряного покриття обличчя, почервоніння очей, оскільки колір обличчя ОСОБА_1 не має почервоніння", є необґрунтованні, оскільки у відповідності до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти такий огляд, а працівник поліції на власний розсуд керуючись Інструкція № 1452/735 виявляє відповідні ознаки.
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, спростовуються наданими відеозаписами з портативних відео реєстраторів, з яких вбачається, що на часі 10:57:33 ОСОБА_1 було роз`яснено його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Берзінь Сергія Людвиговича - залишити без задоволення.
Постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе