Номер провадження: 22-ц/813/93/25 
Справа № 2-344/11
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Вадовської Л.М., 
при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,
за участю представника апелянта – адвоката Шидерової Н.С., представника приватного виконавця – адвоката Зауліної О.Г.,
переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням ВП 60739498, в порядку ст. ст. 4, 447 ЦПК України. 
В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що ВП № 60739498 відкрито 27 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. за виконавчим листом №2-344/11 від 27.12.2017 виданого Приморським районним судом м. Одеси, яким вернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21.03.2008, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальної площею 381,9 кв.м, житловою площею 125,0 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 , для погашення кредитної заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №1807 від 21.03.2008 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» розмір якої становить 460 644,75 євро, що станом на 28 жовтня 2013 року становить 5 077 792,99 гривень, та заборгованість за комісією в розмірі - 5 193,27 грн. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення кредитної заборгованості на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» філія - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк». Встановити початкову ціну предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна від 21.03.2008 нарівні вартості визначеному сторонами у договорі іпотеки від 21.03.2008 в розмірі - 3 603 000 грн, що підлягає визнанню незалежним суб`єктом оціночної діяльності на момент такого продажу обраним ПАТ «Державний ощадний банк України» філією - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк»».
Скаржник зазначав, що 06 грудня 2019 року представником ОСОБА_1 після отримання по пошті 05 грудня 2019 року супровідного листа і постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2019, надано приватному виконавцю Цинєву В.О. заяву про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим провадження №60739498, до якої у якості підстав що передбачені п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» надано ксерокопію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2019 (номер запису про право власності: 31622035) і Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У відповідності до наданого Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2019 (номер запису про право власності: 31622035), за ОСОБА_1 визнана приватна спільна частка у розмірі 1/3 щодо житлового будинку за адресою в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 звернув увагу, що станом на 27 листопада 2019 у відношенні до нього діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким на час дії вказаного закону, тобто до 21 квітня 2021 року накладено заборону на примусове стягнення на нерухоме майно, яке є предметом застави згідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку», оскільки саме це майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови що загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв.м для житлового будинку. Тобто, з 14 травня 2019 року у відношенні до майна, що належить ОСОБА_1 діє заборона на примусове стягнення на нерухоме майно, оскільки загальна площа належного йому нерухомого майна не перевищує 127,3 кв.м, тобто він володіє нерухомим майном в межах дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, звернув увагу на зміст п. 3 вимоги Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60739498 від 27.11.2019, що не відповідає резолютивній частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року по справі №2-344/11, де вартість предмета Іпотеки судом визначена саме у розмірі 3 603 000 грн і який крім того суперечить припису ст. 11 Закону України «Про іпотеку», таким чином, п.3 вимоги Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60739498 від 27.11.2019 повинен бути наступного змісту «Стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 120 100,00 грн» з посиланнями на визначену судом вартість Предмету іпотеки та з урахуванням того, що частка у цьому Предметі іпотеки у боржника складає - 1/3, що на його думку є суттєвим порушенням ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» де визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.
Від приватного виконавця Цинєва В.О. до суду надійшов відзив, в якому останній просив у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі та розглянути справу без участі приватного виконавця. Посилався на те, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди. Також зазначив, що об`єктом іпотеки є весь житловий будинок, загальною площею 350 м. кв, а не його частина, та норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не містять норм щодо заборони звернення стягнення на будинок такої площі, якщо навіть він перебуває у частковій спільній власності різних осіб.
Представником «АТ Ощадбанк» адвокатом Шишлюк М.О. подано до суду пояснення по скарзі на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням ВП №60739498, в яких просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.
Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , надійшла заява в порядку ст. ст. 43, 49, 64 ЦПК України, про залишення без розгляду п. 5 скарги.
13 липня 2020 року ухвалою суду залишено без розгляду пункт 5 скарги ОСОБА_1 , що містить вимогу «Визнати незаконною та скасувати Постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 28 листопада 2019 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем за виконавчим провадженням ВП №60739498».
29 жовтня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням ВП 60739498, в порядку ст. ст. 4, 447 ЦПК України задоволено частково.
Визнано неправомірною постанову про звернення стягнення на майно боржника від 28 листопада 2018 року що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. за виконавчим провадженням ВП №60739498.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. усунути порушення за виконавчим провадженням ВП №60739498.
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, АТ «Ощадбанк» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить суд ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Від приватного виконавця Цинєва В.О. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким в цій частині відмовити.
Під час розгляду апеляційної скарги було встановлено, що  ОСОБА_1  помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно свідоцтва про смерть, актовий запис №15682 від 13.11.2021, Серія НОМЕР_1 ) (т. 2 а.с. 121).
02 листопада 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду залучено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до участі у цивільній справі №2-344/11 за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням №60739498, як правонаступників ОСОБА_1 .
У судове засідання, призначене на 09 квітня 2025 року об 14 год 30 хв з`явились представник апелянта – ОСОБА_7 , представник приватного виконавця – Зауліна О.Г., інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями.
Так, правонаступникам заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 судові повістки направлялись на відомі суду адресу їх проживання/перебування, в свою чергу поштові відправлення повертались до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Таким чином, оскільки судові повістки направлялась на всі відомі суду адреси місця проживання та реєстрації правонаступників заявника та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення правонаступників заявника про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. 
Судом встановлено, що 21 березня 2018 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке в подальшому було перейменовано на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії – Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк» та ОСОБА_8 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії «1817, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 256 785 Євро з остаточним терміном повернення 21 березня 2018 року.
В забезпечення виконання ОСОБА_8 зобов`язань за кредитним договором 21.03.2008 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та зареєстрований в реєстрі за №466, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 381,9 кв.м, житловою площею 125 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору у 2009 році АТ «Ощадбанк» звернулось до приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором відновлювальної кредитної лінії та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором та звернуто стягнення на вищевказаний будинок, шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку». Кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки направлено на погашення кредитної заборгованості на користь АТ «Ощадбанк».
З метою виконання вказаного рішення суду, АТ «Ощадбанк» отримано у Приморському районному суді м. Одеси виконавчий лист, який у подальшому неодноразово перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби.
На момент звернення із апеляційною скаргою, виконавчий лист №2-344/11 від 27 грудня 2017 року перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича. Відкриття виконавчого провадження підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження №60739498 від 27 листопада 2019 року.
Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний момент відсутні підстави для проведення виконавчих дій на користь АТ «Ощадбанк», оскільки дані вимоги підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тобто, в даній справі приватний виконавець мав закінчити виконавче провадження та повернути виконавчий документ стягувачу на час дії мораторію.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.
Положеннями ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частина 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» надає сторонам виконавчого провадження гарантовані права під час провадження виконавчих дій та здійснення виконавчого провадження в цілому, а саме заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Частиною 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що «Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Стаття 1 Закону України «Про іпотеку», визначає, що «іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;
іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель;
майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника».
Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вказано, що «Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» стосовно вимог, які забезпечуються іпотекою вказано, що «За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання».
Положеннями ст. 11 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що «Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки».
Частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Судом встановлено, що предметом іпотеки, відповідно до умов іпотечного договору у правовідносинах, що виникли в межах даної справи, є житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 381,9 кв.м, житловою площею 125 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року та інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 травня 2019 року, загальна площа будинку, на який звернуто стягнення складає 381,9 кв.м, а тому кредитні правовідносини, що склалися між сторонами не підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Слід зазначити, що за рішенням суду звернуто стягнення на весь будинок в цілому, а не на його частину, рішення суду наразі є чинним, не було скасовано судами вищих інстанцій та підлягає обов`язковому виконанню.
Суд першої інстанції зазначив, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 травня 2019 року, за ОСОБА_1 визнана спільна частка у розмірі 1/3 щодо житлового будинку, що є предметом іпотеки.
Однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2012 року по справі №2-2377/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку, що є сумісною власністю, позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2012 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 29 липня 2020 року касаційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2012 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.
Отже, право власності ОСОБА_4 , визнане за нею на частину предмета іпотеки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2012 року по справі №2-2377/11 на час постановлення оскаржуваної ухвали суду було скасовано постановою Верховного суду від 29 липня 2020 року. Власником житлового будинку, який є предметом іпотеки та на який звернуто стягнення є ОСОБА_1 , що спростовую висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі.
Інших відомостей або інформації щодо володіння лише частиною предмета іпотеки з підстав, які виникли не в наслідок ухвалення рішення суду по справі №2-2377/11, ОСОБА_1 надано не було, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування до даних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення та передчасно вирішив питання про відмову у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу на виконання, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції й прийняття постанови про задоволення зави про видачу дублікату виконавчого листа по справі №2-249/2011 та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року – скасувати.
Ухвалити постанову, якою скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням №60739498 – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 102 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 16 квітня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Л.М. Вадовська