Справа № 161/9970/24 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/462/25  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 квітня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Носкова О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьк Експрес» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьк Експрес» Романюка Леоніда Сергійовича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року
                                          В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
У січні 2025 року відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Луцьк Експрес» в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду із клопотанням про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, обґрунтовуючи її тим, що дії позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими та недобросовісними при зверненні останнього до суду та під час розгляду справи, оскільки позивач неправильно вказав належного відповідача та неправильно зазначив номер телефону та електронну адресу відповідача.
Крім того, у січні 2025 року відповідач ТОВ «Луцьк Експрес» через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду із заявою про повернення судового збору у розмірі 1 514 грн, сплаченого за подання до суду заяви про скасування заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року у задоволенні заяви ТОВ «Луцьк Експрес» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Заяву ТОВ «Луцьк Експрес» про повернення судового збору задоволено. 
Повернуто з державного бюджету України на користь ТОВ «Луцьк Експрес» 1 514 грн судового збору, сплаченого згідно з квитанцією 0106-1288-6877-8589 від 11 вересня 2024 року за подання до суду заяви про скасування заочного рішення.
В апеляційній скарзі представник відповідача ТОВ «Луцьк Експрес» Романюк Л. С., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - Носков О. М., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Представник відповідача ТОВ «Луцьк Експрес» Романюк Л. С., будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача Романюка Л. С. згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки в частині задоволення заяви про повернення судового збору ухвала суду першої інстанції не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині ухвала не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.
Водночас для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити: які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими; чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду; чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
Отже, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача. Водночас, саме по собі звернення позивача до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання процесуальними правами, а дії, направлені на захист свого права, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодування понесених витрат на правову допомогу.
Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Разом з тим, особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55, ст. 124 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, незалежно від обґрунтованості позову.
Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
Сам по собі факт залишення позову без розгляду за заявою позивача не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, який міститься у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі №202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не встановлював зловживання позивачем процесуальними правами, не застосовував до нього будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та залишив позовну заяву без розгляду саме за заявою останнього, а не через зловживання ним процесуальними правами. Відмовляючи оскаржуваною ухвалою у задоволенні клопотання відповідача ТОВ «Луцьк Експрес» про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України, суд першої інстанції урахував наведені положення законодавства та дійшов цілком обґрунтованого висновку, що залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача не є необґрунтованими діями останнього, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не вважаються необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Разом з тим, відповідачем не доведено та не надано жодних доказів, які б свідчили про необґрунтованість дій позивача.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Луцьк Експрес» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є законною та обґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції заяви не знайшли свого підтвердження. На підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, скаржник належних та допустимих доказів не надав, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьк Експрес» Романюка Леоніда Сергійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді: