Номер провадження: 33/813/789/25
Номер справи місцевого суду: 496/115/25 
Головуючий у першій інстанції Шаньшина М. В. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №198152, 16.12.2024 о 22:50 год Траса М-05 Київ-Одеса, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SKODA, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкогольного сп`яніння, порушення координації рухів, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на портативний відеореєстратор 470944, 471009, чим порушив вимог п. 2.5 ПДР..
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №198209, 17.12.2024 о 00.01 год с. Дачне, траса М-05, 455 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SKODA, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на портативний відеореєстратор 471828, 471480, чим порушив вимог п. 2.5 ПДР.
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року, визнано винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень та накладено на нього адміністративне стягнення: - за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; - за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 36 КУпАП остаточно піддано ОСОБА_1 , адміністративному стягненню в межах санкції, передбаченої санкцією статті за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень. 
28.02.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Достаєвський Д.М. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року, скасувати вказану постанову та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник посилається на те, що ОСОБА_1 не був присутнім при розгляді справи в суді та не отримував жодних повісток про виклик. ОСОБА_1 ніколи не проживав за адресою АДРЕСА_1 , на яку надсилались судові повістки. Захисник ознайомився з матеріалами справи лише 27.02.2025. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протокол від 16.12.2024 складався в переважності за відсутності ОСОБА_1 , передбачені права йому не роз`яснювались, у тому числі право на захист. Протокол від 17.12.2024 складався взагалі за відсутності ОСОБА_1 , передбачені права йому не роз`яснювались, у тому числі право на захист. ОСОБА_1 було надано вже складені протоколи в яких він власноруч висловив незгоду. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом ані 16.12.2024, ані 17.12.2024, не мав при собі посвідчення водія, реєстраційного документа на автомобіль. Керував транспортним засобом його товариш, але вказані обставини працівники поліції не встановлювали. На відеозаписі не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 та його захисник Достаєвський Д.М. підтримали доводи апеляційної скарги, надалі в наступне в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Cтаттею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
Як на підставу поновлення строку апеляційного оскарження, апелянт посилається на те, що під час розгляду справи не був присутній, судові повістки останній не отримував, з матеріалами справи захисник Достаєвський Д.М. ознайомився лише 27.02.2025 (а.с. 27).
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 28.02.2025 (а.с. 31).
За таких обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню лише в частині подій 16.12.2024,а решті – залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Виконання даного пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того водій перебував у стані сп`яніння чи ні.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що він не керував транспортним засобом та на відеозаписах не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під його керуванням.
Щодо подій, зафіксованих протоколом від 16.12.2024
Суд вважав встановленим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Разом із тим, з відеозапису події, що сталася 16.12.2024, неможливо встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Запис починається з того, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду в зв`язку з тим, що категорично заперечує факт керування автомобілем.
Зважаючи на відсутність будь-яких доказів на підтвердження факту керування саме ним автомобілем, поза розумним сумнівом встановити те, хто саме керував транспортним засобом, щодо руху або зупинки якого не надані жодні докази, неможливо.
Суд в зазначеній частині свої висновки не мотивував, що свідчить про невідповідність постанови суду вимогам закону.
Виходячи з викладеного, суд дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, тому постанова суду підлягає скасуванню, провадження в справі закриттю на підставі п.1ст.247 КУпАП. 
Щодо подій, що зафіксовані протоколом 17.12.2024
Суд вважав встановленим, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №198209 від 17.12.2024 (а.с.13);
- довідкою про отримання особою посвідчення водія (а.с. 14);
- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 15);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який зафіксовано факт відмови від проходження огляду (а.с. 16);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування піл впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 17);
- відеозаписами з портативного відеореєстратора № 471828, 471480 якими зафіксовано події викладені в протоколі, у тому числі факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки (а.с. 38).
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним доказам та вимогам ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП.
З записів з портативних відеореєстраторів № 471828, 471480, здійснених 17.12.2024 видно, що автомобіль працівників поліції слідує за транспортним засобом, в якому знаходяться ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поліція подає сигнал зупинки, автомобіль зупиняється, але при наближенні працівника поліції до автомобіля з`ясовується, що з двох осіб в автомобілі жоден не знаходиться за кермом транспортного засобу, на пасажирському сидінні знаходиться ОСОБА_2 (надалі виступав як свідок подій), та із заднього сидіння пасажира виходить ОСОБА_1 . 
Поліцейськими повідомлено причини зупинки транспортного засобу (фраг. 23:37:50). В подальшому під час розмови з працівниками поліції, останні просять надати посвідчення водія ОСОБА_1 , на що останній заперечує факт керування транспортним засобом. Працівник поліції вказує, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу пересів із водійського місця та заднє сидіння (фраг. 23:38:30 – 23:38:49). Через виявлення у ОСОБА_1 , ознак алкогольного сп`яніння з порожнини рота, порушення мови, поведінки, що не відповідає обстановці, ОСОБА_1 пропонується пройти огляд на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння, на що останній неодноразово відмовляється, оскільки він не керував транспортним засобом (фраг. 23:39:01 – 23:45:40). 
Зважаючи на безперервну фіксацію руху транспортного засобу, зупинку і унеможливлення жодної з осіб покинути транспортний засіб до його зупинки, очевидним є те, що одна з двох осіб, яка в ньому перебувала, змінила місце знаходження до того, як працівник поліції дійшов безпосередньо до транспортного засобу.
При цьому суд виходить з того, що автомобіль не міг рухатися без водія, жодні особи не виходили з місця водія з часу припинення руху та наближення працівників поліції до транспортного засобу, ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не було повідомлено, хто був за кермом транспортного засобу.
Під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні 03.04.2025 допитаний свідок ОСОБА_2 стверджував, що саме він був за кермом транспортного засобу.
Однак з відеозаписів подій видно, що ОСОБА_2 жодного разу не повідомив, що саме він був за кермом транспортного засобу SKODA, д.н.з. НОМЕР_1 , хоча не був позбавлений об`єктивно такої можливості.
Інших осіб, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в транспортному засобі не було. 
Доводи свідка та захисника про те, що на місці події ОСОБА_2 не повідомив про керування ним транспортним засобом через побоювання перевірки по базі даних та виклику працівників ТЦК до уваги не приймаються, оскільки на місце зупинки прибули працівники ТЦК, які після спілкування поїхали, жодних дій щодо встановлення особи та його перевірки не здійснювали (фраг. 00:00:06 – 00:01:50), але навіть після від`їзду останніх, ОСОБА_2 жодного разу не стверджував, що саме він є водієм транспортного засобу. Не посилався на такі обставини і ОСОБА_1 .
За спливом часу ОСОБА_2 не може бути притягнутий до відповідальності, оскільки на місці події йому не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння, відтак визнання ним факту керування автомобілем після складання протоколу щодо іншої особи суд оцінює критично, а версію про те, що саме він був за кермом транспортного засобу щодо подій, які викладені в протоколі серії ЕПР 1 №198209, вважає неспроможною.
З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Доводи апелянта щодо складання протоколів в порушення вимог ст.256 КУпАП за відсутності ОСОБА_1 безпідставні та ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні правової норми.
Так, ст.256 КУпАП регламентує зміст протоколу про адміністративне правопорушення. Положення вказаної норми не зобов`язує працівників поліції складати протокол у присутності особи, що притягується до відповідальності.
Слід зазначити, що складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, в силу положень ст.251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення за своєю природою та змістом не являється рішенням суб`єкта владних повноважень, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення в розумінні ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення фіксує виявлені порушення, однак не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав і обов`язків, а оцінюється у сукупності з іншими доказами.
Питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Ураховуючи те, що протоколи про адміністративне правопорушення містить фіксацію послідовності обставин справи, які не суперечать іншим наявним в матеріалах справи доказам, з урахуванням наведеного вище, сама по собі відсутність особи, яка притягується до відповідальності, під час складання протоколів не тягне за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, та вказане не впливає на зміст обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення складені уповноваженою державою особою у відповідності до вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2025 за №1376.
Щодо доводів про порушення прав ОСОБА_1 , у тому числі, права на захист під час складання протоколу, апеляційний суд вважає, що вони не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо подій 17.12.2024 підтверджується доказами, які досліджувались в суді першої інстанції та перевірені апеляційним судом.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду – скасуванню в частині висновків щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за подіями 16.12.2024, в решті – залишенню без змін виходячи з мотивів та підстав, викладених вище.
Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року в частині висновків про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП відповідно до протоколу від 16.12.2024 серії ЕПР1 №198152 скасувати.
Провадження в справі про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП та накладення стягнення відповідно до протоколу від 16.12.2024 серії ЕПР1 №198152 закрити.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року в частині висновків про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП відповідно до протоколу від 17.12.2024 серії ЕЕПР1 №198152 та накладення стягнення в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                                         Є.С. Сєвєрова