Номер провадження: 33/813/1120/25
Номер справи місцевого суду: 522/3010/25 
Головуючий у першій інстанції Осіік Д. В. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       12.05.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1  
на постанову судді Приморського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року 
встановив:
Постановою судді Приморського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та за ст. 122-4 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2025 року о 09 годині 48 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Lexus NX 2001», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Успенській,23 у м. Одесі, не вибрала безпечного бокового інтервалу та здійснила наїзд на припаркований автомобіль «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Крім того, 29 січня 2025 року, о 09 годині 48 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Lexus NX 2001», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Успенській,23 у м. Одесі, стала учасником ДТП та місце події залишила, чим порушила п.2.10А Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Приморського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року в частині притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП та закрити провадження по справі у цій частині на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу цього адміністративного правопорушення. 
За доводами апеляційної скарги у її діях відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки у неї не було протиправного умислу на залишення місця ДТП у зв`язку з тим, що вона не усвідомлювала, що вчинила ДТП. Як поліцейському під час складання протоколу про адміністративні правопорушення, так і під час судового розгляду справи суду першої інстанції вона повідомляла, що того дня 29 січня 2025 року близько 09:50 год вона дійсно керувала транспортним засобом «Lexus», рухаючись по провулку Успенському в якому організовано двосторонній напрямок руху та з двох сторін були припарковані автомобілі. У цей час у зустрічному напрямку рухався автомобіль і щоб надати йому дорогу, вона повернула в заїзд (карман), після чого продовжила рух, у цей час в салоні транспортного засобу знаходилася її 4-х річна дитина. Про те, що трапилася ДТП за її участю, вона дізналася лише від поліцейського, так як на її автомобілі були відсутні будь-які пошкодження, які б свідчили про скоєння нею ДТП, після чого одразу з`явилася до правоохоронного органу. Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги посилається також і на те, що рух провулком Успенський зранку дуже навантажений та автомобілі припарковані з обох сторін проїзду, що створює ускладнює рух автомобілів. 
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.
Вислухавши ОСОБА_3 за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Із тексту апеляційної скарги убачається, що постанова судді Приморського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року оскаржується лише в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, тому, з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, постанова суду в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не є предметом апеляційного перегляду. 
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.
Згідно положень ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Диспозиція указаної норми статті ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, указана норма за своєю властивістю є бланкетною, тобто з метою її застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.
Обов`язки водіїв та пішоходів, а також технічні вимоги до транспортних засобів регулюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі -Правила).
За п. 1.3 вказаних Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п. 1.4).
Згідно п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, а також інші документи.
В основу висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції поклав відомості зафіксовані у протоколах про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 243213 та серії ЕПР1 № 243229 від 10 лютого 2025 року, схемі місця ДТП від 29 січня 2025 року, письмових поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , рапорті поліцейської.
З такими висновками суду, апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №243229 від 10 лютого 2025 року убачається, що поліцейськими зафіксовано, що: «29 січня 2025 року о 09:48 год м. Одеса, провулок Успенський, 23, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Lexus» номерний знак НОМЕР_1 стала учасницею ДТП та місце події залишила, чим порушила п.2.10а ПДР».
Від підписання зазначеного вище протоколу ОСОБА_1 відмовилася, письмово зазначила, що: «не погоджується, пояснення надасть в суді». 
З письмових пояснень, наданих водієм транспортного засобу, причетного до ДТП, ОСОБА_2 , убачається, що він залишив свій транспортний засіб «Toyota Aygo», на 30 хвилин, коли повернувся о 10:10 год, автомобіль вже був пошкоджений, інший транспортний засіб не дочекався його, залишивши місце події. 
З копії схеми місця ДТП, яка сталася 29 січня 2025 року в м. Одеса, пров. Успенський, 23, убачається, що поліцейськими у автомобіля «Toyota Aygo» зафіксовано пошкодження задньої правої частини транспортного засобу. 
Надаючи письмові пояснення правоохоронцям, 10 лютого 2025 року ОСОБА_1 зазначила, що 29 січня 2025 року приблизно 09:50 год вона керувала транспортним засобом «Lexus» ( НОМЕР_1 ) рухаючись по провулку Успенському у напрямку вулиці Базарна. В провулку Успенський були припарковані транспортні засоби з двох сторін, на зустріч рухався інший автомобіль, щоб надати дорогу іншому автомобілю, вона заїхала у двір, пропустила автомобіль та поїхала далі, про те, що трапилося ДТП дізналася від поліцейського. У автомобілі знаходилася 4-х річна дитина.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №243213 від 10 лютого 2025 року убачається, що поліцейськими зазначено, що: «29 січня 2025 року о 09:48 год м. Одеса, провулок Успенський, 23, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Lexus» номерний знак НОМЕР_1 не вибрала безпечного бокового інтервалу та здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб «Toyota» номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться у власності ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.13.1 ПДР».
Цей протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписала, як особа яка притягається до адміністративної відповідальності, письмово надала пояснення у змісті протоколу про те, що «не погоджується, надасть пояснення в суді».
Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і на стадії апеляційного перегляду, свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 не заперечує, проте не погоджується з висновками місцевого суду, щодо наявності у її діях суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме протиправного умислу на залишення місця ДТП.
Однак, такі доводи апелянта, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно розцінив правову позицію ОСОБА_1 у вигляді не визнання вини за ст. 122-4 КУпАП, як спосіб уникнення адміністративної відповідальності, зважаючи на сукупність доказів, що містяться у матеріалах справи.
Є неприйнятними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, твердження апелянта про те, що унаслідок ДТП, на автомобілі під її керуванням були відсутні будь-які пошкодження, які б могли свідчити про її причетність до цієї події, оскільки з фотографій, долучених до апеляційної скарги чітко убачається наявність на задніх дверях транспортного засобу марки «Lexus» двох механічних пошкоджень, які ймовірно могли виникнути унаслідок зіткнення (контактування) з іншим автомобілем, зокрема «Toyota Aygo», що належить ОСОБА_2 .
Зазначені механічні пошкодження, які знаходяться на кузові білого автомобіля, за своїм характером є очевидними та розташовані у такій частині транспортного засобу, що не створює перешкод для їх виявлення. 
Наведене викликає об`єктивний сумнів у твердженні апелянта про те, що про причетність транспортного засобу до ДТП під її керуванням, їй стало відомо лише від правоохоронців, та спростовує аргументи щодо фізичної відсутності таких пошкоджень у транспортного засобу під її керуванням.
Презюмуючи, що зіткнення (контакт) транспортних засобів могло бути незначним та не призвело до суттєвої деформації кузову автомобіля, втім ті механічні пошкодження, що фактично містяться на автомобілі під керуванням ОСОБА_1 , вагомо свідчать про його причетність до ДТП.
З апеляційної скарги убачається, що саме правоохоронці звернулися до 
 ОСОБА_1 у зв`язку з ДТП, за участю транспортного засобу під її керуванням, тобто апелянт упродовж періоду часу з 29 січня 2025 року (момент ДТП) і до 10 лютого 2025 року (час складання адміністративних матеріалів), маючи об`єктивну можливість установити причетність автомобіля під її керуванням до ДТП, не вчиняла активних дій, у тому числі, шляхом звернення до поліції, з метою повідомлення про обставини, що виникли за участю транспортного засобу під її керуванням. 
Посилання апелянта на жвавість дорожнього руху у місці ДТП, а також наявність припаркованих автомобілів є обставинами, які становлять собою дорожню обстановку, втім самі по собі, не свідчать про наявність правових підстав, які б виключали у діях 
 ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, зокрема його суб`єктивної сторони. 
При цьому апеляційний суд зауважує, що знаходження у салоні транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , її малолітньої дитини під час вказаних вище подій, не є тією обставиною, що виключає її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, і не свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги. 
Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у справі у вказаній вище частині, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови суду в оскаржуваній частині та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
                                                         постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Приморського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

               Суддя                                                                                                 Ю.П. Лозко