УХВАЛА

21 травня 2025 року
м. Київ

справа №580/9371/24
адміністративне провадження №К/990/20698/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Бучик А.Ю., Стрелець Т.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі № 580/9371/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд: 
-визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 21.06.2024 №1864.5 в частині анулювання державному реєстратору Березняківської сільської ради Черкаської області ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- відновити   ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виконання чого доручити Державному підприємству "Національні інформаційні системи".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2024, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025, у задоволенні позову відмовлено.
14.05.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі № 580/9371/24.
Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на касаційне оскарження регламентовано положеннями статті 328 КАС України, частиною першою якої визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Такі випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно із якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Касаційна скарга подана з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України та пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України.
Скаржниця, обґрунтовуючи право на подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного суду від 09.12.2024 у справі №260/10888/23 та від 18.07.2018 у справі №758/824/17.
Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.
Суд зазначає, що формальне посилання на постанови Верховного Суду не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявниця не зазначає конкретно яку саме норму матеріального права судами попередніх інстанцій застосовано неправильно, не вказує який саме висновок Верховним Судом щодо застосування цієї ж норми сформовано у зазначених ним постановах, а також не вказує в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Отже, наведені скаржницею доводи, на які зроблено посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не можуть слугувати належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення в розумінні положень частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо посилання скаржниці як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, пункт 2 частини другої статті 353 КАС України та пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Частиною другою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Скаржниця зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки безпідставно розглянуто справу № 580/9371/24 в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини третьої статті 257 КАС України, виключна компетенція щодо визначення порядку розгляду справи - у спрощеному чи загальному позовному провадженні - належить суду першої інстанції, який приймає таке процесуальне рішення з урахуванням категорії та складності справи, значення справи для сторін, а також інших критеріїв, встановлених процесуальним законом. У межах розгляду цієї справи суд першої інстанції, керуючись нормами чинного законодавства, ухвалив рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, разом з тим, суд апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд рішення, діючи у межах повноважень, наданих частиною першою статті 311 КАС України, визнав за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження, виходячи з наявності у матеріалах справи достатніх доказів для вирішення спору без виклику сторін.
Скаржницею у касаційній скарзі не наведено жодних конкретиних та належним чином аргументованих доводів щодо того, які саме фактичні обставини справи були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій неправильно, а фактично висловлено незгоду з видом провадження обраним судом апеляційної інстанції, що не вказує на належне обґрунтування скаржницею підстави касаційного оскарження судових рішень в розумінні положень пункту 2 частини другої статті 353 КАС України.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України.
Так, відповідно до вказаної норми, підставою для скасування судових рішень є розгляд справи адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Однак у цій справі скаржниця не наводить конкретних доводів щодо неналежного повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи судами першої чи апеляційної інстанції, а також не зазначає, яким чином це вплинуло на її можливість реалізувати свої процесуальні права.
За відсутності будь-яких об`єктивних даних про порушення порядку повідомлення учасників справи або неналежне їх інформування, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність доводів касаційної скарги в цій частині.
Отже, наведене скаржницею обґрунтування в підтвердження пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України не може бути прийняте Верховним Судом як підстава для відкриття касаційного провадження.
Інші наведені скаржницею обґрунтування вимог до суду касаційної інстанції стосуються оцінки встановлених судами обставин справи та досліджених ними доказів, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.
В свою чергу, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
Отже, скаржниці необхідно усунути зазначений недолік шляхом направлення до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити належні підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (залишення позовної заяви без руху).
Керуючись статтями 169, 328-332 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі № 580/9371/24 залишити без руху.
Надати скаржниці строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик
Т.Г. Стрелець,
Судді Верховного Суду