УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 квітня 2025 року
м. Київ
Справа № 725/4942/24
Провадження № 51-534ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 січня 2025 року щодо 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 115 КК України. 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 листопада 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. 
Строк покарання вирішено рахувати з моменту затримання. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.
Згідно з вироком ОСОБА_4 18 лютого 2024 року, близько 01:00, за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 під час спільного вживання алкогольних напоїв разом із ОСОБА_5 в ході словесної суперечки з останнім, яка в подальшому переросла в бійку, почав наносити йому удари руками по голові та тулубу, після чого, переслідуючи мету направлену на умисне позбавлення життя останнього, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді смерті останнього, взявши до рук ножа, наніс ОСОБА_5 один удар в область грудної клітки зліва та один удар в область правової лопатки, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, в тому числі й тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий помер.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 08 січня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Вказує, що його дії були спрямовані на захист від побоїв у своїй домівці, а тому були вчинені в стані необхідної оборони й не можуть тягнути за собою притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України. 
Зазначає, що судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки твердженням щодо необхідної оборони від протиправних дій потерпілого.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо правильності встановлення фактичних обставин справи у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів касаційної скарги про перебування засудженого у стані необхідної оборони і неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, то вони не вбачаються обґрунтованими.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони,  суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися з ним, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають оцінюватися на загальних підставах.
Питання перебування ОСОБА_4 у стані необхідної оборони, а також можливе перевищення меж необхідної оборони, були предметом перевірки апеляційного суду, який у своїй ухвалі, спростовуючи доводи сторони захисту, послався на показання самого засудженого, який показав що між ним та потерпілим ОСОБА_5 був словесний конфлікт під час спільного вживання алкоголю, який переріс у бійку. Також засуджений визнав, що під час бійки він схопив ніж і завдав ним потерпілому удар в район живота, після чого потерпілий розвернувся, а ОСОБА_4 завдав ножем ще один удар в спину.
Також суд послався на показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , які були очевидцями конфлікту і повідомили, що під час бійки потерпілий не застосовував будь-яких сторонніх предметів, не погрожував обвинуваченому, конфлікт був звичайним побутовим конфліктом, обвинувачений на допомогу не кликав, не попереджав потерпілого, що він застосує ніж, якщо той не припинить бійку; бійка була обопільна, й в ході неї обвинувачений та потерпілий сходилися та розходилися, наносили один одному тілесні ушкодження, будь-якої загрози для життя учасників бійки не було.
Враховуючи конкретні встановлені судом фактичні обставини справи, показання самого обвинуваченого, потерпілої і свідка, які були очевидцями конфлікту; знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого; той факт, що останній завдав ще одного удару ножем в спину потерпілого, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що умисел ОСОБА_4 був направлений саме на заподіяння смерті ОСОБА_5 , тому його діяння правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України. 
Томі підстав для кваліфікації інкримінованого діяння як такого, що вчинене в стані необхідної оборони, судом першої інстанції знайдено не було. 
Апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційних скарг захисника та засудженого й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, зокрема й стосовно доводів про необхідність перекваліфікації вчиненого ОСОБА_4 діяння на ст. 118 КК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду 
від 08 січня 2025 року. 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                             ОСОБА_3