Номер провадження: 33/813/135/25
Номер справи місцевого суду: 498/1617/23 
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
захисника – адвоката Коновалової Наталії Олександрівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу захисника Коновалової Наталії Олександрівни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір до в розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 03 жовтня 2023 року о 23 год. 00 хв. в с. Великоплоске, по вул. Перемоги, Роздільнянського району, Одеської області транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медзакладі відмовився під відеозапис на нагрудну бодікамеру, чим порушив п. 2.5. ПДР України.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, захисник Коновалова Н.О., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає що:
- матеріали справи не містять підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, на наявному відеозапису зафіксовано лише момент, коли останній знаходився у дворі, в автомобілі, слухаючи музику, а тому не може вважатися водієм в розумінні п. 1.10 ПДР України;
- судом першої інстанції проігноровано той факт, що о 23 год ОСОБА_1 лежить на землі та на нього поліцейські надягають кайданки, при цьому відповідно до протоколу серії ААД № 124824 від 04.10.2023 – цей час є часом керування автомобілем – 03.10.2023 о 23:00 год;
- при складанні протоколу допущені суттєві порушення, а саме: не заначено даних про технічні характеристики засобу фіксації, тому результати такої фіксації є недопустимими;
- судом першої інстанції безпідставно не було розглянуто клопотання про допит свідка;
- судом проігноровано той факт, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні захисник Коновалова Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 3  Розділу І Інструкції № 1452/735 ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Положеннями чинної Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, передбачено певний порядок застосування поліцейськими відеореєстраторів та портативних відеореєстраторів як пристроїв, призначених для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції яких дають змогу закріпити їх на службовому автомобілі або на форменому одязі поліцейського (далі - Інструкція від 18 грудня 2018 року № 1026).
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції від 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Вказане свідчить про надання такому доказу як відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) ознак найважливішого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 124824 від 04.10.2023 року, диском з відеозаписом з нагрудної камери.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнього інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 124824 від 04.10.2023 року, яким зафіксовано, що 03 жовтня 2023 року о 23 год 00 хв. в с. Великоплоске, по вул. Перемоги, Роздільнянського району, Одеської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медзакладі відмовився під відеозапис на нагрудну бодікамеру, чим порушив п. 2.5. ПДР України. До протоколу додаються матеріали адміністративної справи та відеозапис з нагрудної бодікамери, від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився (а.с. 1);
- поясненнями ОСОБА_1 , в яких зазначено, що останній знаходився в себе вдома, слухаючи музику, близько о 23.00 год двоє невідомих чоловіків забігли у двір за адресою: АДРЕСА_1 , злочинним чином почали його шарпати, кинули його на підлогу, били, наділи на нього кайданки, що також бачила мати – ОСОБА_2 , побачивши це, казала, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, проте поліцейські казали, що вони роблять як хочуть. Після чого затягли в автомобіль та відвезли в районну лікарню, потім у відділення поліції, де і склали протокол (а.с. 3-4);
- наявним в матеріалах справи відеозаписом, який було оглянуто в ході розгляду справи, яким підтверджено, що працівники поліції в темну добу їдуть з увімкненим звуковим сигналом та простять зупинити автомобіль ВАЗ 2101, який заїжджає на подвір`я і зупиняється, за кермом знаходиться ОСОБА_1 , поліцейський питає: «Чому не зупиняєтеся?», на що ОСОБА_1 відповідає: «А шо таке…что вы делаете в частном помещении?» (22:56:41-22:56:48 хв). Після чого поліціянти витягли ОСОБА_1 з автомобілю, ОСОБА_1 питає: «Что вы делаете?», на що поліцейський каже: «А чого він тікає!?», застосовано кайданки (22:59:29 хв) та пояснили, що рухаючись по вул. Центральній, було помічено автомобіль, увімкнувши проблискові маячки, почав збільшувати швидкість (23:03:13 хв). ОСОБА_1 каже: «Я не керував, вы меня выволокли…вы мене со двора вывели…я просто сидел в машине, с моей частной територии (мовою оригіналу) (23:03:27-23:03:30 хв). Поліцейський запропонував пройти тест за допомогою драгеру на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 кричить, виражається нецензурною лексикою та каже: «На якій підставі ви мені цей тест задаєте …я не був за кермом…ви зайшли в мою приватну власність» (23:13:42 хв).
Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Доводи, що матеріали справи не містять підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, на наявному відеозапису зафіксовано лише момент, коли останній знаходився у дворі, в автомобілі, слухаючи музику, а тому не може вважатися водієм в розумінні п. 1.10 ПДР України, спростовується досліджуваним відеозаписом, з якого вбачається, що працівники поліції через гучномовець просили зупинити автомобіль ВАЗ 2110, на що наполегливо вказує захисник як на підставу недоведеності факту керування. Дійсно, події 04.10.2024 стосуються керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗа-2105, а не ВАЗ-2101, як помилково зазначено на відеозаписі, проте через відстань та темну пору доби неможливо встановити напевно, яка саме модель ВАЗ рухається попереду, крім того, на дорозі під час переслідування поліцейськими автівки і намагання її зупинити були відсутні інші транспортні засоби аж до заїзду вказаної автівки до подвір`я.
Посилання, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що о 23 год ОСОБА_1 лежить на землі та на нього поліцейські надягають кайданки, при цьому відповідно до протоколу серії ААД № 124824 від 04.10.2023 – цей час є часом керування автомобілем – 03.10.2023 о 23:00 год, апеляційний суд зазначає, що така розбіжність в часі не впливає на відсутність складу адміністративного правопорушення. 
Щодо доводу, що при складанні протоколу допущені суттєві порушення, а саме: не заначено даних про технічні характеристики засобу фіксації, тому результати такої фіксації є недопустимими.
Так, в протоколі зазначено, що до нього додаються, серед іншого, відеозапис з нагрудної бодікамери без вказання про технічні характеристики засобу фіксації, однак це не має суттєвого значення для справи та автоматично не свідчить про недопустимість доказів відеозапису, наявних в матеріалах справи.
Долучені відеозаписи повністю відображають події, що відбувалися 03.10.2023 щодо скоєння адміністративного правопорушення та складення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказаний відеозапис є належним доказом у справі, оскільки зафіксовані обставини відеозаписом, надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Слід відмітити, що досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. 
Крім того, вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Згідно з ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
У даному випадку застосуванню підлягає саме ч. 2 ст. 266 КУпАП в чинній редакції щодо обов`язковості відеофіксації, а також Порядку та Інструкції, в частині, що не суперечать їм.
За таких обставин апеляційний суд приходить висновку, що положення ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, стосується також і випадків, коли під час спроби поліцейського провести огляд водія на місці зупинки транспортного засобу, останній відмовляється від такого огляду та висловлює свою незгоду не тільки проходити огляд на місці, а й незгоду проїхати до медичного закладу для огляду взагалі.
Відтак, зазначена відмова може бути зафіксована у відповідності до вимог зазначеної статті за допомогою відеозапису без необхідності залучення свідків.
Вказане свідчить про надання такому доказу, як відеозапис з нагрудної камери, ознак найважливішого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оглянутий апеляційним судом відеозапис, дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі. Тобто, посилання захисника є необґрунтованими та такими, що не впливають на висновок суду першої інстанції.
Щодо доводу, що судом першої інстанції безпідставно не було розглянуто клопотання про допит свідка, апеляційний суд вказує, що постановою апеляційного суду, занесеною до протоколу судового засідання 21.05.2025, також відмовлено у допиті у якості свідка матері ОСОБА_1 яка була присутня на приватному подвір`ї, оскільки таке є недопустимим доказом щодо предмету доказування з огляду на те, що належним та допустимим доказом за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП є саме відеозапис. 
Щодо тверджень захисника про порушення ОСОБА_1 права на захист, оскільки він вимагав захисника під час складення протоколу, то таке не ґрунтується на вимогах КУпАП, яким не внормовано участь захисника під час такого.
Всупереч доводу, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, апеляційний суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Коновалової Наталії Олександрівни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду                                М.В. Назарова