Номер провадження: 22-ц/813/4458/25 
Справа № 947/36321/24
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю.А.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, або звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення.
13 лютого 2025 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Тесля Іван Валерійович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №947/36321/24 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 12 000 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.
14 лютого 2025 року від представника позивача адвоката Бобовича М.М. надійшло клопотання, відповідно до якого він просить зменшити витрати на правничу допомогу до 2000,00 грн, посилаючись на правові висновки Верховного Суду від 07.08.20218 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18, від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, від 19.02.2020 у справі № 755/9215-15ц, зазначив, що подані представником відповідача розрахунок, щодо вартості наданих послуг є неспівмірними зі складністю справи. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, існує певна (уставлена) судова практика у подібних правовідносинах. Обсяг доказів, отриманих представником відповідача є невеликим. Тому складності щодо доказування чи витребування з боку представника відповідача у справі не виникало. Представник відповідача жодним чином не обґрунтував ні часу для підготовки процесуального документа (відзиву на позовну заяву), ні часу їх аналізу та аналізу судової практики та участі у таких засіданнях після подачі клопотань, але вказав їх вартість. Жодних додаткових зусиль щодо підготовки даних процесуальних документів представником відповідача не вжито та не обґрунтовано витраченого часу. Представник позивача звернув увагу суду на те, що судове засідання 21.01.2025 у зазначеній справі, яке представник відповідача включив до свого опису наданих послуг було відкладено. З огляду на вимогу, які ставляться до адвоката, а саме: наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи у галузі права, у зв`язку з чим, послуги які надав адвокат Тесля І.В. представляючи інтереси ОСОБА_2 не вимагали від нього значного обсягу юридичної і технічної роботи. У постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі №22/2685/19 висловлено правову позицію відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої відбулося рішення, ві його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його стороною є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року заяву задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень 00 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що:
1)поданій представником відповідача розрахунок, щодо вартості наданих послуг є неспівмірними зі складністю справи. Так правовідносини, що склалися між сторонами регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, існує певна (уставлена) судова практика у подібних правовідносинах. Обсяг доказів, отриманих представником відповідача є невеликим. Тому складності щодо доказування чи витребування з боку представника відповідача у справі не виникало;
2)представник відповідача жодним чином не обґрунтував ні часу для підготовки процесуального документа (відзиву на позовну заяву), ні часу їх аналізу та аналізу судової практики та участі у таких засіданнях після подачі клопотань, але вказав їх вартість. Жодних додаткових зусиль щодо підготовки даних процесуальних документів представником відповідача не вжито та не обґрунтовано витраченого часу. З огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме: наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи у галузі права, у зв`язку з чим, послуги які надав адвокат Тесля І.В. представляючи інтереси ОСОБА_2 не вимагали від нього значного обсягу юридичної і технічної роботи.
3)судове засідання 21.01.2025 р. у зазначеній справі , яке представник відповідача включив до свого опису наданих послуг, було відкладено.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 17 грудня 2025 року між адвокатом Тесля Іваном Валерійовичем та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги (послуг адвоката).
Адвокат на підставі цього Договору бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту, що включає вивчення позовної заяви та доданих до неї документів, інших матеріалів, що стосуються справи; підготовку письмових пояснень, а також заяв з процесуальних питань; представництво інтересів Клієнта у Київському районному суді у справі № 947/36321/24 та в інших судах, органах державної виконавчої служби, правоохоронних органах, тощо.
Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується додатковою угодою №1 від 17.12.2024 наданих послуг згідно із договору про надання правничої допомоги від 17.12.2024, у якому міститься опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та розрахунком витрат за надання правничої допомоги ОСОБА_2 у розмірі 12 000,00 гривень та квитанцією прибуткового касового ордеру №4 від 03.02.2025.
Згідно із зазначеною квитанцією, гонорар за договором про правничу допомогу складає 12 000,00 гривень за надання таких послуг: консультація – 1000 гривень, підготовка та подання відзиву – 5000,00 гривень, участь у судовому засіданні 21.01.2025 – 3000,00 гривень, участь у судовому засіданні 03.02.2025 – 3000,00 гривень, для представництва Клієнта у Київському районному суді, що разом становить 12 000,00 гривень. Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера № 4 від 03.02.2025, Катинська І.В. сплатила ОСОБА_3 12 000,00 гривень згідно з договором про надання правничої допомоги від 17 грудня 2024 року.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).
Згідно з ч 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч ч 5,6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що представником відповідачки дотримані вимоги припису частини 8 статті 141 ЦПК України, а саме надані : заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом із доказами (договором про надання правничої допомоги, описом наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 17.12.2024, квитанція до прибуткового касового ордера від 03.02.2025, додаткова угода про надання правничої допомоги від 03.02.2025) подана 13 лютого 2025 року, тобто протягом 10 днів після ухвалення рішення суду. До закінчення судових дебатів представник відповідачки заявив про намір стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.
Судове засідання 21.01.2025 відбулось та проводилось в режимі відеоконференції, що підтверджується ухвалою суду від 10.01.2025 та протоколом судового засідання в режимі відеоконференції № 3921511 від 21.01.2025.
Зважаючи на складність справи, а саме: предмет доказування у даній справі, складення представником відповідачки процесуальних документів, зокрема, письмових пояснень - відзиву, враховуючи ціну позову та значення справи для відповідачки, а також участь адвоката у судових засіданнях 21.01.2025, 03.02.2025, загальною тривалістю судових засідань, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що заява представника відповідачки є обґрунтованою, і з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.
Враховуючи наведе, підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд не вбачав. Таким чином, заява представника відповідачки адвоката Теслі І.В. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи (фактично дублюють позицію позивача у суді першої інстанції) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Питання про ухвалення додаткового рішення розглянуто по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни судового рішення першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

       О.С. Комлева