26.05.25
22-ц/812/699/25
Провадження № 22-ц/812/699/25         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

19 травня 2025 року                                                      м. Миколаїв
справа № 490/9075/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О., 
із секретарем – Колосовою О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 03 березня 2025 року суддею Саламатіним О.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
про зобов`язання вчинити дії, компенсацію моральної шкоди та відшкодування грошових коштів,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з указаним вище позовом.
Зазначав, що у 2003 році подарував відповідачці свою трикімнатну квартиру в обмін на надання йому матеріальної допомоги та допомоги по господарству. У 2021 році ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 без його згоди та відома вивезли з квартири його особисті речі загальна вартість яких складає 157100 грн. Також відповідачі забрали усі документи, які підтверджують його право власності на майно - квартиру, автомобіль, електротехніку тощо.
       Також позивач вказує, що зазнав моральної шкоди, оскільки є людиною похилого віку, має інвалідність по зору, фактично є безпомічним та постійно знаходиться в стресі через ситуацію з вивезенням його майна, страждає та переймається цим, відчуває себе приниженим, занедбаним, його звичний спосіб життя порушено, на цьому грунті виникають конфлікти і непорозуміння з оточуючими, що призвело до пригніченого стану, проблем із здоров`ям, виведення із душевної рівноваги. Зазначене призвело до позбавлення можливості реалізації його звичок, бажань та погіршення стосунків з найближчим оточенням.
Посилаючись на викладене ОСОБА_1  просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 157 100 грн на відшкодування матеріальних збитків та 150 000 грн в якості компенсації моральної шкоди. 
 Представник відповідачки ОСОБА_2 – адвокат Костенюк М.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Зазначала, що в квартирі знаходилися тільки речі, які належали ОСОБА_2 , а вимоги позивача направлені на отримання вигоди. Відповідачка ОСОБА_4 надавала ОСОБА_1 матеріальну підтримку поки позивач не звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідач ОСОБА_5 участі у судових засіданнях не приймав, своєї думки стосовно позову не висловив.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, з ОСОБА_6 стягнуто 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю обставин, на які позивач посилається як на підставу для стягнення матеріальної шкоди, та обов`язком відповідачки ОСОБА_2 піклуватися та утримувати батька. Доведеністю переживань позивача, перебування у стресовому стані невиконанням відповідачкою своїх обов`язків, що завдало йому моральної шкоди, відшкодування якої у розмірі 15 000 грн є достатньою компенсацією виходячи з засад розумності та справедливості.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з висновком суду про недоведеність спричинення йому матеріальної шкоди, посилаючись на те, що у позовній заяві ним детально описано кожну річ, яка була вивезена відповідачами з квартири без його згоди, вказав кольори, розміри, моделі, дати випуску, виробника та матеріали, з яких ці речі були виготовлені, що свідчить про належність йому цих речей та їх знаходження у квартирі. Факт вивезення цих речей підтверджується поясненнями свідків – сусідів.
Також суд першої інстанції не прийняв до уваги рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2021 року про стягнення з відповідачки на його користь аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн.
Крім цього апелянт наполягав на тому, що донька – відповідачка у справі цинічно і підло порушила обіцянку про його довічне утримання. 
Узагальнені доводи інших учасників 
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 не скористалася, однак нею була подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, у якій вона просила рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було повернуто у зв`язку з несплатою судового збору.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Костенюк М.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 1939 року народження, є особою з інвалідністю 2-ї групи по зору (довідка до акту МСЕК №174885 від 11.12.2020 року).
               Квартира трикімнатна АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20.07.2011 року.
               Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 16.01.2024 року у справі №490/3976/21 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання договору дарування квартири недійсним. Зазначене рішення залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2024 року.
               Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.05.2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 09.09.2020 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.01.2021 року вказане рішення суду залишено без змін.
       Позивач стверджував, що загальна вартість належних йому речей, вивезених у 2021 році відповідачкою ОСОБА_2 складає 157 100 грн та просить цю суму стягнути з відповідачів в солідарному порядку.
У переліку вивезеного майна зазначив: баян (права клавіша - 64, ліва клавіша - 120, сірий, комбі, пластикове покриття, 1964 року випуску) вартістю 18000 грн; холодильник «ДНІПРО» (білий з морозилкою всередині 2010 року випуску) вартістю 5 000 грн; пральна машина автомат («1X3», 2010 року випуску) вартістю 10 000 грн; пилосос («1X3», 2010 року випуску) вартістю 5000 грн; дриль електричний (виробництво Германія, 2010 року випуску, 125 220 Вт.) вартістю 5 000 грн; телевізор («1X3», кольоровий, коричневого кольору, 2010 року випуску) вартістю 15 000 грн; лектроподовжувачі: 20 м (на 6 гнізд) вартістю 500 грн, 3 м (на 4 гнізда) вартістю 200 грн, 10 м (на 6 гнізд) вартістю 500 грн; електропраски (ТЕФАЛЬ, 2010 року випуску, 2 шт) вартістю 2000 х 2 = 4000 грн; транзисторний радіоприймач (ВЕФ, сірого кольору, 2000) вартістю 5000 грн; 3-х транзисторний радіоприймач (1965 року випуску, виробництво Румунія, світле дерево, лакування) вартістю 5000 грн; Диван-ліжко (розкладний, сірого кольору, баракан, виробництва Румунія) вартістю 7000 грн; диван (висувний, корпус коричневий, сірий баракан) вартістю 7000 грн; сервант (з 2-х частин, виробництво Румунія, верхня полка скляна, корпус збоку і знизу світло-коричневий) вартістю 1500 грн; посуд: фаянс (виробництва Чехія, 2000 року випуску, сервіз 12 предметів білого кольору, рюмки, бокали) вартістю 5000 грн, сервіз (виробництво Чехія, 2000 року, зеленого кольору, 12 персон) вартістю 5000 грн, набори мельхіорові (20 предметів (ложки, виделки, ножі), виробництво Чехія) вартістю 2000 грн; розсувний обідній стіл (3 секції, коричневого кольору, виробництво заводу ім. 61 Комунар, 1980 р.) вартістю 3000 грн; журнальний столик (дерев`яний, коричневого кольору, 2010 року випуску, виробник Румунія) вартістю 1000 грн; тумбочка прикроватна (світло-коричневого кольору з розсувним склом, 2010 року випуску, виробник Румунія) вартістю 500 грн; кухонний стіл (розсувний, 1х/м, пластмасова поверхня, 2010 року випуску, виробник Румунія) вартістю 1000 грн; кухонна шафа 2х-створчата, 3 секційна, світло-коричневого кольору, 2010 року випуску, виробник Румунія) вартістю 1 200 грн; 3 табурета (білий пластик, дерев`яні ніжки, 2000 року випуску, виробництво ЧСЗ) 3х100, вартістю 300 грн; 3 стільця (дерев`яні, покриття штучна шкіра, коричневого кольору, виробництво ЧСЗ, 2000 року випуску) 3х200 вартістю 600 грн; шафа-пенал для взуття (світло коричнева, виробництво ЧСЗ, 2000 року випуску) вартістю 1000 грн; тумба для білизни (світло-коричневого кольору, розмір 80x50, виробництво ЧСЗ) вартістю 500 грн; трюмо з похилом (світло-коричневого кольору, виробництво ЧСЗ, 2000 року випуску) вартістю 3 000 грн; 2 м`які крісла (баракан темно-зеленого кольору, виробництво ЧСЗ, 2000 року випуску) 2х2000 вартістю 4000 грн; килимова доріжка (2x80, червоного кольору, вовняна, виробництво Румунія, 2010 року випуску) вартістю 3000 грн; настінний килим (2х1,5, червоний, виробництво Румунія, 2010 року випуску) вартістю 3 000 грн; килим (2x3, вовняний, сіро-зелений, виробництво Румунія, 2010 року випуску) вартістю 3000 грн; 3 комплекти кольорової білизни з бавовни (виробництво Молдова) вартістю 3000 грн; 2 подушки (70x70, перова, виробництва Україна) вартістю 1000 грн; євро подушка (30x50, перова, біла) вартістю 1200 грн; 2 маленькі подушки (25х25) вартістю 300 грн; 5 півковдр (2x1,5, коричневого кольору (ватяне, синтепонове, байкове, та 2 вовняне), виробництво Молдова, Україна) вартістю 5000 грн; велика скатертина (святкова, в зелених відтінках з китицями 2х1.7, виробництва Молдова) вартістю 1500 грн; портьєри (коричневі) та тюлі (2,5x3 на 3 вікна, виробник Україна) вартістю 3000 грн; м`ясорубка (механічна, 2010 року випуску) вартістю 1600 грн; 5 каструль (різних ємкостей 2л., 3 л., 1,5 л., 2 л., 3л. біла, зелена, синя, коричнева, емальовані, виробник Україна) 2500 грн; 4 тази (великі та маленькі, емальовані, білий, коричневий, виробник Україна) вартістю 2500 грн; відро (пластмасове велике, виробник Україна) вартістю 500 грн; 2 відра (металеві, виробник Україна) та 2 відра (пластмасові, виробник Україна) вартістю 2000 грн; 4 сковорідки (3 чавунові, 1 металева, виробник Україна) вартістю 1500 грн; чугунок (3 л., виробник Україна) вартістю 1200 грн; 2 чайника (об`єм 2 літра, 1,5 літра) вартістю 1500 грн; секатор кухонний, ніж для січення капусти (виробник Україна) вартістю 1000 грн; сокира та молоток вартістю 100 грн; консервні ключі (3 шт., виробник Україна, 2010 року випуску) вартістю 1000 грн.
Також на обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок вчинення відповідачами неправомірних дій зазнав моральної шкоди оскільки є людиною похилого віку, має інвалідність по зору, фактично є безпомічним та постійно знаходиться в стресі через ситуацію з вивезеннням його майна, страждає та переймається цим, відчуває себе приниженим, занедбаним. Такими діями відповідачів порушено його звичний спосіб життя, на цьому ґрунті у нього виникають конфлікти і непорозуміння з оточуючими, що призвело до пригніченого стану, проблем із здоров`ям, виведення із душевної рівноваги. Він розраховував на допомогу та підтримку з боку відповідачки, але остання не переймається його душевними стражданнями. Психічний вплив, якого він зазнав через вивезення майна, призвів до позбавлення можливості реалізації його звичок, бажань та погіршення стосунків з найближчим оточенням.
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався з відповідною заявою до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, яким йому була надана відповідь про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та про неможливість у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до ЄРДР.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами існують тривалі неприязні стосунки.
Пред`являючи позов про відшкодування матеріальної шкоди, позивач ОСОБА_1 у якості доказів спричинення такої шкоди надав суду перелік майна, яке за його твердженням відповідачі без його згоди вивезли з квартири, у якій він тривалий час проживав та де зберігались його речі.
Однак, крім переліку майна, будь-яких інших доказів його наявності та зберігання у квартирі суду не надано. Як не надано і доказів стану, у якому ці речі перебувають, та документально підтвердженої оцінки їх вартості.
Статями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Отже, перелік майна, яке за твердженнями позивача було вивезено з квартири, належними та допустимими доказами не підтверджується.
При цьому суд першої інстанції дав належну оцінку поясненням свідків, які були допитаними у судовому засіданні, зазначивши що ними позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджуються, оскільки свідки підтвердили тільки те, що дійсно чули звуки з квартири АДРЕСА_1 , які можуть свідчити про переміщення майна, та бачили транспортний засіб під під`їздом. Такі пояснення свідків не підтверджують зазначених у позові обставин тому не можуть бути підставою для його задоволення.
Врахувавши недоведеність позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.
Доводи апеляційної скарги також не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
За таких обставин апеляційна скарга в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди не переглядається, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з судовим рішенням у цій частині.
З огляду на викладене вище колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                Т.Б.Кушнірова
       Н.О.Шаманська
---------------------------------
Повну постанову складено 26 травня 2025 року