ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/13561/24                                                Головуючий 1 інстанції: Демченко І.М.
Провадження №33/818/785/25                        Доповідач: Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       21 квітня 2025 року                                                                м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
при секретарі Вакула Н.С., 
за участю захисника Євдокимова Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Євдокимова Д.А. на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

       Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року 
        ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, на посаді командира 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - 
       визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 гривень без позбавлення права керування транспортним засобами.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

       Постановою встановлено, 21 листопада 2024 року о 00 год. 55 хв. ОСОБА_1 по провулку Банному, 1, у м. Харкові керував автомобілем Mitsubishi L200 реєстраційний номер НОМЕР_2 з явним ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчила сукупність ознак: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

       В апеляційній скарзі захисник Євдокимов Д.А. просить постанову Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі про адміністративного правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Зазначає, що працівниками поліції порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, який у той час безпосередньо виконував обов`язки військової служби та рухався на службовому транспортному засобі ЗСУ, тому огляд на стан сп`яніння повинен був проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Звертає увагу на те, що працівниками поліції не було вжито заходів щодо повідомлення представника служби військового порядку про виявлений факт адміністративного правопорушення за участю військовослужбовця.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. 
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Євдокимов Д.А. повідомив, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, правова позиція між ними узгоджена та не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та інших захисників.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 за обов`язковою участю його захисника – адвоката Євдокимова Д.А., який є апелянтом та діє в інтересах ОСОБА_1 . 

В судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року захисник Євдокимов Д.А. підтримав доводи апеляційної скарги, зазначив, що порушений порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, у цей день виконував обов`язки щодо забезпечення оборони міста на службовому автомобілі та просив працівників поліції залучити ВСП. Також пояснив, що будь-яких скарг на дії працівників поліції не подавали, їх дії або бездіяльність не оскаржували. 

Вислухавши пояснення захисника Євдокимова Д.А., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
       Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд при розгляді справи відносно ОСОБА_1 дотримався всіх вказаних вимог закону.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, внаслідок порушення ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху. 
Так, згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності того підстав, є обов`язком водія, а не його правом. 
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №223107 від 21 листопада 2024 року, в якому зазначено про те, що 21 листопада 2024 року о 00 годині 55 хвилин в м.Харкові, пров. Банний, 1, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi L200, д.н.з НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та за допомогою газоаналізатора Alcotest №7510 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився. Велась відеофіксація. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (арк.1).
ОСОБА_1 ознайомлений із відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи»; «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані – правильні)»; «Тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом отримав», «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», де ОСОБА_1 також поставив свій підпис. 
Будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі, або зауважень щодо незаконних дій працівників поліції, ОСОБА_1 не зазначив ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в інших документах, доданих працівниками поліції до цього протоколу.
Також належить взяти до уваги, що згідно рапорту інспектора взводу №2 роти №6 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП, лейтенанта поліції, ОСОБА_2 , 21 листопада 2024 року під час патрулювання екіпажем КУПОЛ 1203 було зупинено транспортний засіб згідно п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , д.н.з. НОМЕР_2 . В ході спілкування у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Також було встановлено, що водій є військовослужбовцем частини НОМЕР_1 . Сповіщено ЧЧ ВСП, ЧЧ КУПОЛ. Складено протокол ААД 223107 за ч.1 ст.130 КУпАП, п.2.5 пдр. Водія відсторонено від керування згідно 266 КУпАП. Транспортний засіб передано тверезому водію. (арк.7)
Крім того, в матеріалах справи міститься акт огляду на стан сп`яніння та направлення на огляд, згідно з якими ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився (а.с.4, 5).
З розписки ОСОБА_1 вбачається, що він зобов`язується не керувати транспортними засобами впродовж 24-х годин з моменту зупинки транспортного засобу. З наслідками порушення відсторонення від керування транспортними засобами згідно ст.266 КУпАП ознайомлений (арк.6).
У матеріалах справи також наявний відеозапис події від 21 листопада 2024 року за участю ОСОБА_1 (арк.2), з якого вбачається, що у темну пору доби автомобіль, на вимогу працівників поліції, зупиняється білля узбіччя. Працівники поліції підійшли до автомобіля та, на їх вимогу, водій надав посвідчення водія у застосунку «Дія» та повідомив, що є військовослужбовцем. Водієм виявився ОСОБА_1 . З відеозапису також об`єктивно вбачається, що під час спілкування з водієм, працівники поліції виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння. Однак, ОСОБА_1 відмовився на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у відповідному медичному закладі в м.Харкові (відео «export-tb5sd» - 00:57:22). Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що його напередодні зупиняли працівники поліції, показав наявний протокол, та просив відпустити додому. ОСОБА_1 повідомив, що його працівники поліції не відсторонили від керування транспортним засобом та дозволили доїхати додому. Працівники поліції роз`яснили водію ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомили про складання адміністративного матеріалу. ОСОБА_1 підписав розписку про відсторонення від керування. Працівники поліції ознайомили водія із протоколом про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 поставив свої підписи, та надали йому копію цього протоколу. 
Будь-яких заперечень щодо незаконних дій працівників поліції або незгоди із складанням протоколу, ОСОБА_1 не висловлював, був незадоволений щодо незалучення працівників поліції безпосередньо до військової служби та бойових дій.
Таким чином, зазначений відеозапис відтворює обставини події та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції; визнання керування транспортним засобом; законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відмову водія від проходження зазначеного огляду. 
Згідно відеозапису події, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер, так і в медичному закладі, є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані алкогольного сп`яніння чи ні.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи, складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися, тобто вони не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.
Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що стороною захисту подавалася заява в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг з боку сторони захисту щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, відсутні, вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Доводи захисника Євдокимова Д.А. про те, що працівниками поліції не залучено військову службу правопорядку, чим порушено порядок проведення огляду військовозобов`язаних на стан сп`яніння, є необґрунтованими, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах
За змістом ст.266-1 КпАП України огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Також, відповідно до ст.266-1 КпАП України огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Тобто, аналіз положень ст. ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Отже, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України
Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Крім того належить зауважити, що спеціально створеного суб`єкту владних повноважень – військової поліції на цей час не створено, їх повноваження за колом осіб спеціальним законом не визначено.
В розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля». 
В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.
Як вбачається з матеріалів провадження та відеозапису події, 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 по провулку Банному, 1 у м. Харкові керував транспортним засобом Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами військової частини. 
З технічного талону транспортного засобу (арк.52) та акту приймання – передачі транспортного засобу від 09 серпня 2022 року (арк.53), наданих стороною захисту, дійсно вбачається, що автомобіль Mitsubishi L200, VIN-код – НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 .
Разом з цим, будь-яких повідомлень про те, що ОСОБА_1 виконує відповідне завдання працівникам поліції він не висловлював. Навпаки, згідно відеозапису події, просив дозволити йому доїхати додому.
Більш того, з рапорту працівника поліції вбачається, що, виявивши, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем частини НОМЕР_1 , було сповіщено ЧЧ «Купол», ЧЧ «ВСП» (арк.7).
За таких обставин посилання апелянта на те, що оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, який керував службовим транспортним засобом, то огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, є суб`єктивним та необґрунтованим.
Поряд із цим, у пункті 1 ч.1 ст.255 КпАП України зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (ст.130 КпАП України), у зв`язку з чим працівниками поліції правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Порядок, передбачений ч.2 ст.266 КУпАП визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст.266-1 КпАП України передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Отже, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні залучатись, у зв`язку з чим, доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.
Таким чином, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, Закону України «Про національну поліцію».
Поряд із цим, у матеріалах справи міститься довідка про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно облікової бази «Інформаційний портал Національної поліції України», отримав 08 січня 2020 року посвідчення водія (арк.3), що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5. 
Апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував Правила дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.
Отже, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
Інші доводи сторони захисту висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення в частині визнання ОСОБА_1 винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому не вбачає підстав для його скасування, у зв`язку з чим подану апеляційну скаргу в частині закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, слід залишити без задоволення.
Поряд із цим, санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною та передбачає накладення стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Однак, суд першої інстанції на власний розсуд визначив, що накладення адміністративного стягнення у виді штрафу без позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами «відповідатиме індивідуалізації покарання та завданням КУпАП, оскільки останній є військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуває на військовій службі на посаді командира 9 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , виконує обов`язок щодо захисту України від російської агресії та у своїй діяльності користується ввіреним безпосередньо йому транспортним засобом, та з метою недопущення негативних наслідків для боєздатності його роти й оперативного виконання завдань, покладених на неї».
Тобто, суд першої інстанції безпідставно в процесуальному аспекті звільнив ОСОБА_1 від позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки чинний КУпАП не передбачає будь-якої норми, як матеріальної, так і процесуальної, яка надає можливість суду звільняти особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від санкції в частині стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Поряд із цим, належить врахувати, що, у зв`язку з відсутністю апеляційних скарг на погіршення становища особи, суд апеляційної інстанції у цій справі позбавлений процесуальної можливості з власної ініціативи усунути порушення, що допущено судом першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, тобто, у зв`язку з недопустимістю погіршення правового становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, шляхом посилення стягнення.
Разом з тим, відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці звільняються від сплати судового збору, при розгляді справи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
Однак, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався та стягнув оскаржуваною постановою з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно звільнити від сплати судового збору, як військовослужбовця при розгляді справи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника Євдокимова Д.А. задовольняється частково.
З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, а саме шляхом виключення з її мотивувальної та резолютивної частини висновків і рішення суду про стягнення судового збору з ОСОБА_1 на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
В решті постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 належить залишити без змін.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Євдокимова Д.А. задовольнити частково.
Постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини висновки і рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
В решті постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 – залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                        С.К. Шабельніков