П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
 29 квітня 2025 року                                                                                                  м. Київ
Справа № 381/4422/24
Провадження: № 22-ц/824/6936/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Нікіпелової Катерини Євгенівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп»
на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Осаулової Н. А.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
у с т а н о в и в:
 
У вересні 2024 року ТОВ «Стар Файненс Груп» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.05.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 15 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідач не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.07.2024 року складала 42 780 грн, з яких: 15 500 грн - заборгованість по простроченому тілу; 5 580 грн - заборгованість по відсоткам; 13 950 грн - заборгованість по простроченим відсоткам; 7 570 грн - заборгованість по штрафам.
За викладених обставин, позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 від 08.05.2024 року в сумі 42 780 грн, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн та на правову допомогу у розмірі 5 500 грн.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року позов ТОВ «Стар Файненс Груп» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 від 08.05.2024 року у розмірі 28 520 грн, що включає в себе заборгованість по тілу - 15 500 грн та заборгованість по відсоткам за період з 08.05.2024 року по 30.07.2024 року - 13 020 грн.
У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» судовий збір у розмірі 2 018,77 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Нікіпелова К. Є. в інтересах ТОВ «Стар Файненс Груп» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 08.05.2024 року по 30.04.2024 року, в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 550 грн, а також в частині стягнення судового збору у розмірі 2 018,77 грн; ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» заборгованість по відсоткам - 5 580 грн, заборгованість по простроченим відсоткам - 13 950 грн, судовий збір - 3 028 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 5 550 грн, в іншій частині залишити без змін. Вирішити питання щодо стягнення судового збору в розмірі 4 542 грн.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції помилково зменшив розмір процентної ставки до 1 % та період нарахування відсотків (з 08.05.2024 року по 30.07.2024 року), оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 року, а отже встановлення позивачем денної процентної ставки на рівні 1,50 % в договорі про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 від 08.05.2024 року протягом наступних 120 днів, як це передбачено п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» є правомірним та відповідає нормам чинного законодавства.
Також не враховано судом першої інстанції, що позивачем на виконання ч. 3 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України до позовної заяви долучено належні та допустимі докази для підтвердження та детального опису обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Нікіпеловою К. Є., в межах супроводу цивільної справи № 381/4422/24.
Так, зокрема, відповідно до п. 1.1. договору про надання правничої допомоги від 17.07.2024 визначено детальний опис робіт (наданих послуг), які АО «КН Перший юридичний офіс» в особі керуючого партнера Нікіпелової К. Є. має надати апелянту у зв`язку із супроводом претензійно-позовної діяльності та примусового стягнення заборгованості стосовно позичальників (боржників) ТОВ «Стар Файненс Груп» згідно реєстру, який є додатком № 1 та є невід`ємною частиною даного договору.
При цьому, безпосередньо матеріалами цивільної справи підтверджується факт надання послуги щодо підготовки та направлення досудової вимоги на адресу відповідача 03.08.2024 (копія повідомлення про повернення кредиту (досудова вимога) та докази направлення долучені до позовної заяви), а також факт підготовки та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача за договором про надання фінансового кредиту.
Також, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до вимог ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежного від того, чи їх уже фактично сплачено позивачем чи тільки має бути сплачено.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У додаткових поясненнях ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги та зазначила, що судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права.
За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 08.05.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 в електронній формі, відповідно до порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на суму 15 500 грн, на 120 днів, до 04.09.2024 року, зі сплатою 1,50 % в день.
До кредитного договору товариство додало графік платежів за договором про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 від 08.05.2024 року, заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до наданого товариством розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 30.07.2024 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 42 780 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 500 грн, заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 5 580 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 13 950 грн, заборгованість по штрафам в розмірі 7 750 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позичальник отримала кошти, не повернула кредит, тому з неї слід стягнути заборгованість за тілом кредиту, проте не враховано, що договір про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 був укладений 08.05.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Ст. 628 ЦК України визначено зміст договору, який  становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11  Закону України «Про електронну комерцію», Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону Країни «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна строна повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обставини укладення 08.05.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 договору про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 в електронній формі, відповідно до порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», сторонами не заперечуються.
З інформації, витребуваної ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2024 року, платіжну картку № НОМЕР_1 було емітовано на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), фінансовий номер мобільного телефону та номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 07.05.2024 року по 09.05.2024 року НОМЕР_3 . Станом на 07.05.2024 року були відкриті карткові рахунки: № НОМЕР_1 . Щодо поповнення картки НОМЕР_1 зазначають, що 08.05.2024 року дійсно було зарахування коштів у сумі 15 500 грн на зазначену картку (а.с. 78).
Таким чином, ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15 500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо зменшення судом першої інстанції розміру та періоду нарахування відсотків, які підлягають стягненню, колегія суддів ураховує наступне.
Як убачається із п. 1.4.1. договору про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 від 08.05.2024 року денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
З наведених обставин справи вбачається, що відповідач отримала кредитні кошти 08.05.2024 року.
Згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 1,5 % відтак, за період з 08.05.2024 року по 30.07.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 19 530 грн (період з 08.05.2024 року по 30.07.2024 року становить 84 дні х 1,5 %).
Отже, заборгованість по відсоткам складає 19 530 грн.
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про зменшення суми відсотків за користування кредитом до 13 020 грн.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків підлягає зміні, шляхом збільшення розміру відсотків, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Стар Файненс Груп», з 13 020 грн до 19 530 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 від 08.05.2024 року з 28 520 грн до 35 030 грн. За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Нікіпелової К. Є. в інтересах ТОВ «Стар Файненс Груп» підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду із вказаним позовом ТОВ «Стар Файненс Груп» сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Ураховуючи те, що судове рішення змінено в частині визначення стягнутої з відповідача суми коштів, тому пропорційно до задоволених вимог (81,88 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 479,33 грн.
Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду апеляційної скарги товариство сплатило судовий збір у розмірі 4 542 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18, від 02.06.2022 року у справі № 15/8/203/20.
Ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неправомірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що:
-        зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;
-        суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення ним судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 550 грн.
Висновок суду першої інстанції про те, що стороною позивача не надано детального опису послуг, наданих адвокатом, а отже не має правових підстав для стягнення з  відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів відхиляє, адже, опис наданих послуг адвокатом зазначений в договорі про надання правничої допомоги, наявному у матеріалах справи.
При цьому, слід зауважити, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21.
На підставі вищевикладеного, з відповідача, ОСОБА_1 , на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 021,33 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 550 грн.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Нікіпелової Катерини Євгенівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» задовольнити.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків змінити, збільшивши розмір відсотків, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп», з 13 020 грн до 19 530 грн.
У зв`язку з чим другий абзац резолютивної частини рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року викласти в такій редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 10242-05/2024 від 08.05.2024 року у розмірі 35 030 (тридцять п`ять тисяч тридцять) грн, що включає в себе заборгованість по тілу - 15 500 грн та заборгованість по відсоткам за період з 08.05.2024 року по 30.07.2024 року - 19 530 грн.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» судовий збір у розмірі 7 021,33 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 550 грн, а всього 12 571 (дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн 33 (тридцять три) коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                  Т. О. Невідома

Судді                                                                                              С. М. Верланов

В. А. Нежура