ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/530/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Бенедисюка І.М. і Ємця А.А.,
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - Здоренко В.Є. - адвокат (ордер від 08.01.2024 АІ № 1523946),
відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" - Степанюк А.С. - адвокат (ордер від 05.04.2025 АІ № 1864735),

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - ТОВ "Порше Лізинг Україна")
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2024 
(суддя Найфлейш В.Д.) та 
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025
(головуючий - суддя Богацька Н.С., судді: Діброва Г.І. та Принцевська Н.М.)
у справі № 916/530/23
за позовом ТОВ "Порше Лізинг Україна"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" (далі - ТОВ "Митра-Експо")
про стягнення 2 010 235,98 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Митра-Експо" (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) про стягнення:
- 227 588,64 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів за період з березня 2022 року по листопад 2022 року;
- 58 485,06 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю;
- 1 724 162,28 грн. вартості втраченого об`єкта лізингу.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про фінансовий лізинг від 09.12.2019 № 00019786 (далі -Договір) в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів, неповерненням об`єкта лізингу після припинення договірних відносин з позивачем, а також невиконанням обов`язку з відшкодування позивачу вартості втраченого об`єкта лізингу.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції, постанов суду апеляційної та касаційної інстанцій

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2023: позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Митра-Експо" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" 227    588,64 грн. заборгованість зі сплати лізингових платежів та судовий збір у сумі 3   413,83 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023   рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 залишено без змін у частині відмови у задоволенні позову про стягнення вартості втраченого об`єкта лізингу. 

Постановою Верховного Суду від 27.02.2024: касаційну скаргу ТОВ "Порше Лізинг Україна" задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення вартості втраченого об`єкта лізингу скасовано; справу №916/530/23 в оскаржуваній частині передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що:
- для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів. Втім, суди попередніх інстанцій, проаналізувавши положення пунктів загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до Договору) в частині права позивача відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку та форс мажорних обставин, не звернули уваги та не надали оцінки іншим умовам загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, в тому числі й тим, які встановлюють структуру лізингових платежів та відшкодування збитків, що можуть бути завдані об`єкту лізингу у разі відсутності страхового покриття та дійшли передчасного висновку про відмову заявлених до стягнення збитків (вартість втраченого об`єкту лізингу);
- у випадку розірвання договору, слід аналізувати як умови договору так і структуру лізингових платежів;
- судам попередніх інстанцій, у контексті спірних правовідносин та з урахуванням умов Договору, слід надати оцінку та дослідити, чи є заявлені до стягнення збитки (вартість втраченого об`єкта лізингу) обов`язком, що становить зміст зобов`язання і стосується його виконання;
- суду у розгляді цієї справи належить встановити зміст норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та надати правову оцінку з урахуванням як норм укладеного Договору, так і діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства. Крім того, при вирішенні спору суд, із встановлених ним обставин, в межах своїх процесуальних функціональних повноважень, та в межах позовних вимог (з урахуванням зміни предмета позову) має встановити зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, правову природу платежів, доведеність/недоведеність розміру заявленої до стягнення вартості втраченого об`єкта лізингу та наслідки впливу форс-мажорних обставин на ці правовідносини, засвідчення яких здійснилося вже після припинення договору в односторонньому порядку і після вимоги щодо повернення об`єкта лізингу та звернення з позовом до суду.

Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 відмовлено ТОВ "Порше Лізинг Україна" у задоволенні позову до ТОВ "Митра-Експо" в частині стягнення з останнього 1 724 162,28 грн. вартості втраченого об`єкта лізингу.

Судові рішення мотивовані підтвердженням відповідачем об`єктивної неможливість виконання своїх зобов`язань за Договором щодо повернення об`єкта лізингу внаслідок існування обставин непереборної сили, відсутністю у відповідача вини у втраті зазначеного об`єкта у зв`язку з протиправними діями третіх осіб та недоведеністю розміру збитків. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ "Порше Лізинг Україна" просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 і прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Митра-Експо" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна"  вартість втраченого об`єкта лізингу в сумі 1 724 162,28 грн. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник посилається на:
- порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального і матеріального права, прийняття оскаржуваних судових рішень всупереч приписів статті 316 ГПК України та не врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду:
від 22.09.2021 у справі № 207/3254/18, де Верховний Суд зазначив, що "за загальним правилом ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник (стаття 323 ЦК України). Сторони в договорі найму не позбавлені можливості застосувати статтю 323 ЦК України, яка є диспозитивною нормою, і передбачити, що такий ризик покладається на наймача і під час найму, а не лише в разі затримки повернення орендованої речі.
Суть правила про ризик випадкового знищення або пошкодження речі, яка передана в найм, зводиться до того, що: (а) коли майнові втрати (знищення чи пошкодження) настають за відсутності вини наймача або наймодавця; (б) при розподілі ризику в договорі найму таким чином, що він перекладений на наймача, то у разі випадкового знищення або пошкодження предмета найму наймач зобов`язаний компенсувати наймодавцю як власнику його майнові втрати. Це пов`язано з тим, що на наймача покладено ризик випадкового знищення або пошкодження";
від 20.04.2023 у справі № 910/16024/21, де Верховний Суд зазначив, що "норми чинного законодавства не передбачають звільнення орендаря від обов`язку повернути орендоване майно його власнику та/або відшкодувати збитки у зв`язку з неможливістю повернення такого майна. Крім того, Верховним Судом у постанові від 20.04.2023 вказано про те, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17);
від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, де Верховний Суд зазначив, що "форс- мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі №       922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17";
від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, де Верховний Суд зазначив, що "лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку";
від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 та у постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де Верховний Суд вказав про те, що "форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання";
- відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статті 809 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" у подібних правовідносинах.

Крім того, ТОВ "Порше Лізинг Україна" повідомив Суд, що розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести на оплату професійної правничої допомоги з підготовки позову та комплексного представництва інтересів позивача в суді касаційної інстанції становить 15 000 грн., а докази фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня винесення рішення. 

Доводи іншого учасника справи

ТОВ "Митра-Експо" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про прийняття оскаржуваних судових рішень з дотриманням норм матеріального і процесуального права і належним дослідженням всіх наданих доказів, зазначає про прийняття судових рішень у відповідності до правових висновків, сформованих Верховним Судом в аналогічних справах, та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено таке.

ТОВ "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) та ТОВ "Митра-Експо" (лізингоодержувач) 09.12.2019 укладено Договір, відповідно до якого об`єктом лізингу виступає автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі                                                      № НОМЕР_1 , двигун №        НОМЕР_2 ; вартість об`єкта лізингу       42000 євро; авансовий платіж       10500 євро; кількість лізингових платежів       60; строк лізингу    60 місяців; лізинговий платіж       742,46 євро; процентна ставка       9,50% (змінювана), при цьому усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що встановлений КБ АТ "Креді Агріколь Банк", якщо лізингодавець не повідомить про інше відповідно до пункту 6.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Додатками до Договору є загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу і графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), який передбачає розмір платежів та термін їх сплати (з 09.12.2019 по 15.11.2024).

У розділі 2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу зазначено, що вартість об`єкта лізингу       це погоджена сторонами вартість (ціна) об`єкта лізингу на момент укладення контракту, що зафіксована у контракті і відображає його справедливу та звичайну вартість.

Відповідно до пунктів 3.2-3.4 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингодавець придбаває об`єкт лізингу (отримує право власності на об`єкт лізингу) та передає його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями українського законодавства та цього контракту. Лізингоодержувач користується об`єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об`єкта лізингу відповідно до цього контракту. Після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу у лізингодавця за купівельною ціною, що буде визначена останнім з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за цим контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазнає змін після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об`єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.

За умовами пункту 4.8 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингоодержувач несе відповідальність за всі ризики, пов`язані з пошкодженням, втратою або виведенням із ладу об`єкту лізингу, включно з випадками, коли такі ризики не покриваються страхуванням об`єкту лізингу або страхове відшкодування не підлягає виплаті. У разі відсутності страхового покриття лізингоодержувач відшкодовує Лізингодавцю всі збитки, що можуть бути завдані об`єкту лізингу, незалежно від того чи були вони завдані з вини лізингоодержувача, протягом 10 робочих днів із моменту направлення Лізингодавцем лізингоодержувачу відповідного повідомлення.

Відповідно до пункту 4.10 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингоодержувач зобов`язаний негайно повідомити лізингодавця про будь-які факти або дії третьої сторони стосовно об`єкту лізингу, а також про будь-які вчинені чи очікувані дії третіх сторін у зв`язку з примусовим виконанням, включаючи, окрім іншого, конфіскацію, затримання, вилучення об`єкту лізингу тощо. Лізингоодержувач уповноважений та зобов`язаний вживати усіх необхідних заходів і вчиняти всі дії з метою захисту права власності лізингодавця.

Пунктом 4.13 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено, що будь-яке невиконання або порушення будь-якої умови пункту 4 є підставою для припинення лізингодавцем цього контракту. Відповідно при цьому застосовуються положення пункту 12 цього контракту.

В силу пункту 6.11 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу платежі, здійснені лізингоодержувачем на користь лізингодавця за цим контрактом, не підлягають поверненню лізингоодержувачу у випадках дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пунктів 5.2, 12.5, 12.6, відмови лізингоодержувача прийняти об`єкт лізингу (якщо всі характеристики об`єкту лізингу відповідають умовам контракту), придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту.

Відповідно до підпункту 8.3.2 пункту 8.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплати одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, лізингодавець має право припинити контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, у тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Пунктом 11.7 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено, що у випадку викрадення або суттєвого пошкодження об`єкта лізингу лізингодавець отримує від страхової компанії відшкодування відповідно до договору/договорів добровільного страхування, якщо інше не буде погоджено сторонами.

Згідно з підпунктами 12.6.1, 12.6.9 пункту 12.6 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту та, також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів, або у випадку, коли об`єкт лізингу знищений чи втрачений іншим чином.

Відповідно до пункту 12.9 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, а також якщо лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Лізингодавця, якщо інша адреса не вказана останнім, протягом      10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Згідно з пунктом 13.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені лізингодавцем, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту.

За умовами пунктів 17.1, 17.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо внаслідок форс-мажорних обставин будь-яка сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим контрактом та негайно інформує про це іншу сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов`язань за цим контрактом такою стороною буде неможливим або відстроченим, сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим контрактом. Сторона, що не зазнала впливу форс-мажорних обставин, може припинити цей контракт не раніше, ніж через 30 днів після надання іншій стороні відповідного повідомлення, проте таке повідомлення про припинення контракту вважається недійсним, якщо сторона, яка зазнала впливу форс-мажорних обставин, у повному обсязі поновлює виконання своїх зобов`язань до завершення вищезгаданого строку припинення шляхом надання повідомлення. Для цілей цього пункту "форс-мажорна обставина" означає будь-які непередбачувані на момент укладення цього контракту обставини, що знаходяться поза сферою контролю сторін, включаючи, без жодних обмежень вищезазначених загальних положень, страйки, заворушення, війни, пожежі, вибухи, повені, землетруси, а також інші природні стихійні лиха. Сторона, що зазнала дії форс-мажорної обставини, зобов`язується надати іншій стороні підтвердження компетентного органу про факт настання та період дії відповідної форс-мажорної обставини.

На виконання Договору сторонами підписано без зауважень та скріплено печатками акт прийому-передачі від 23.12.2019, на підставі якого відповідач отримав на умовах фінансового лізингу спірний автомобіль, вартість об`єкта лізингу       - 1 104 180 грн.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення сплати лізингових платежів за Договором почалося з платежу, який мав бути внесений до 15.03.2022.

05.04.2022 та 07.05.2022 відповідач каналами електронного зв`язку (на адресу електронної пошти ТОВ "Порше Лізинг Україна") надіслав листи, в яких повідомив про наявність форс-мажорних обставин, у той час як позивач в адресованих ТОВ "Митра-Експо" відповідях від 04.05.2022 та 09.05.2022, які також були направлені електронною поштою, зазначив про можливе відтермінування оплати за рахунками, необхідність очікування на додаткову комунікацію та не нарахування штрафних санкцій.

Позивач 08.12.2022 засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення) надіслав ТОВ "Митра-Експо" вимогу від 30.11.2022 №00019786 про сплату заборгованості за Договором, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від вказаного договору (поштове відправлення №0503240009538).

Відповідно до роздруківки відомостей з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №0503240009538 останній запис щодо стану цього відправлення внесений 12.01.2023 та сформульований наступним чином: "відправлення прямує до точки видачі/доставки".

Відповідач 21.03.2023 надіслав на адресу електронної пошти позивача повідомлення про форс-мажорні обставини та неможливість виконання зобов`язань за Договором.

ТОВ "Порше Лізинг Україна" надало відповідь від 23.03.2023 № 3115, в якій зазначило про припинення позивачем Договору в односторонньому порядку з 17.12.2022, про необхідність повідомлення відповідачем страхової компанії про настання страхового випадку та про наявність у ТОВ "Митра-Експо" зобов`язань з відшкодування витрат і збитків.

У матеріалах справи міститься, зокрема, відмова АТ "Страхова компанія "АРКС" від 10.04.2023 №3436/12ЦВ у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до звіту від 10.04.2023 №101 про оцінку транспортного засобу, складеного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП Кобилянським С.М., ринкова вартість автомобіля на дату оцінки (10.04.2023) складає 1 724 162,28 грн. (з ПДВ).

Відповідачем, на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, а також доводів про незаконне заволодіння об`єктом лізингу невстановленими особами на тимчасово окупованих територіях та наявність форс-мажорних обставин, подані такі документів, а саме:
- акт від 03.02.2023, складений про те, що у відповідача були відібрані транспортні засоби, у тому числі і спірний автомобіль, який знаходився на території бази відповідача за адресою: Херсонської обл., м Олешки, вул. Сікорського, 57;
- талон-повідомлення єдиного обліку № 1372 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення щодо викрадення у ТОВ "Митра-Експо" транспортних засобів;
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами, у тому числі, спірним автомобілем;
- договори від 01.01.2020 №2/2020 та від 01.01.2022 № 3/2020, укладені ТОВ "Митра-Експо" та ТОВ "Митра Профи", на підставі яких відповідачем було орендовано територію (земельну ділянку) разом зі складським приміщенням за адресою: Херсонська обл., м. Олешки, вул. Сікорського, 57;

- довідки ТОВ "Митра-Експо" про те, що автомобіль був запаркований та знаходився за адресою: Херсонська обл., м. Олешки, вул. Сікорського, 57, на території відповідача;
- наказ ТОВ "Митра-Експо" від 29.03.2022 №2 "Про призупинення діяльності у зв`язку з військовою агресією проти України";
- сертифікат Херсонської торгово-промислової палати від 01.04.2023 №6500-23-1598, яким на підставі статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5) (із змінами та доповненнями) засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): введення воєнного стану в Україні, військова агресія Російської федерації проти України, тимчасова окупація, оточення (блокування), ведення бойових дій на території Олешківської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області та протиправні дії третіх осіб, які унеможливили користування ТОВ "Митра-Експо" на умовах фінансового лізингу об`єктом лізингу за укладеним з ТОВ "Порше Лізинг Україна" договором, а саме: автомобілем. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 24.02.2022; дата закінчення тривають на 01.04.2023.

Суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходили з такого.

Позивач правомірно скористався своїм правом на розірвання Договору в односторонньому порядку, що підтверджується адресованим відповідачу листом від 30.11.2022 № 00019786, а тому відповідно до умов пункту 12.9 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у відповідача виник обов`язок повернути автомобіль позивачу. 

Однак, з матеріалів справи вбачається, що об`єкт лізингу було викрадено невідомими озброєними особами, одягнутими у військову форму окупантів та незаконних бандитських формувань, і за цим фактом було зареєстровано кримінальне провадження, в якому триває досудове розслідування.

У зв`язку з цим позивач, користуючись частиною третьою  статті 46 ГПК України подав заяву про зміну предмета позову з "зобов`язання повернути автомобіль" на "відшкодування вартості втраченого об`єкта лізингу".

Як за умовами укладеного між сторонами Договору, так і за Законом України "Про фінансовий лізинг" (у редакції, яка діяла на момент укладення цього договору), з огляду на припинення Договору у відповідача виник обов`язок саме з повернення автомобіля, в той час як невиконання вказаного обов`язку призводить до застосування до відповідача такого виду відповідальності як стягнення збитків у розмірі вартості такого майна.

Заявлені ТОВ "Порше Лізинг Україна" до стягнення кошти (вартість втраченого об`єкта лізингу) є саме збитками, адже за умовами Договору та за Законом України "Про фінансовий лізинг" у відповідача немає обов`язку відшкодувати позивачу вартість автомобіля після розірвання договору лізингу.

При цьому, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт протиправної поведінки відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Відповідачу, в свою чергу, потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, згідно з яким м. Олешки (Херсонська область) з 24.02.2022 є тимчасово окупованою територією. Відповідно до частини третьої статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Інформація про факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022, а також про те, що як станом на момент виникнення обов`язку з повернення автомобіля, так і на момент розгляду даної справи в суді м. Олешки (Херсонська область) тимчасово окуповане російською федерацією є загальновідомою, а тому не потребує доказуванню.

Таким чином, окупація території, на якій ТОВ "Митра-Експо" здійснювало свою господарську діяльність і зберігало майно, у тому числі і об`єкт лізингу, зумовила існування об`єктивної неможливості безпечно вивезти майно підприємства на підконтрольну Україні територію та, відповідно, повернути автомобіль позивачу після розірвання Договору, а в подальшому призвела також і до втрати відповідачем об`єкта лізингу в результаті його незаконного заволодіння третіми особами, одягнутими у військову форму окупантів та незаконних бандитських формувань.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується об`єктивна неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення об`єкта лізингу за Договором внаслідок існування обставин непереборної сили, а також відсутність вини останнього у втраті зазначеного об`єкта у зв`язку з протиправними діями третіх осіб. Матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль знищений, або перестав існувати як об`єкт цивільних прав. 

З наявного у матеріалах справи листування сторін вбачається, що ТОВ "Митра-Експо" про існування форс-мажору (обставин, що унеможливлюють виконання договору) зазначило в адресованому ТОВ "Порше Лізинг Україна" електронному листі від 05.04.2022, отримання якого не заперечується позивачем та який, з урахуванням загальновідомої обставини відсутності стабільного зв`язку з тимчасово окупованими територіями, свідчить про здійснення відповідачем такого повідомлення оперативно та з дотриманням розумного строку.

Умовами Договору не визначено, що неповідомлення про настання форс-мажорних обставин або ненадання сертифікату в певний строк позбавляє сторону Договору посилатися на настання форс-мажорних обставин.

Крім того, судами встановлено, що на підтвердження розміру збитків позивачем надано копію звіту про оцінку транспортного засобу від 10.04.2023 №101.

Надаючи оцінку вказаному доказу, суди зазначили, що в дослідницькій частині вказаного звіту оцінювач зазначає, що огляд автомобіля не проводився, посилаючись на те, що користувач не надав можливості його провести власнику (позивачу).

Водночас, далі по тексту (зокрема в частині визначення показання одометра) зазначає про здійснення зовнішнього візуального огляду КТЗ, в результаті чого встановлено, що одометр має шестизначний лічильник, що ці показання відповідні дійсному його пробігу, власне одометр не піддавався впливу з метою фільсифікації його показників. Також зазначає про достовірність даних про умов експлуатації КТЗ, відсутність аварійних чи інших ушкоджень тощо.

Проте, яким чином оцінювач дійшов вказаних висновків не зазначено взагалі,  за таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надана позивачем копія звіту про оцінку транспортного засобу не підтверджує обґрунтованість розміру заявлених до стягнення у даній справі збитків. А недоведеність розміру збитків, заявлених до стягнення, є самостійною підставою для відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підставою подання касаційної скарги стала незгода ТОВ "Порше Лізинг Україна" з відмовою у стягненні з ТОВ "Митра-Експо" відшкодування вартості втраченого об`єкта лізингу.

Касаційне провадження за касаційною скаргою в даній частині у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої  статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин:
- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;
- з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими;
- подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

У справі № 207/3254/18 розглядався спір про відшкодування збитків, завданих у зв`язку із втратою майна. Позов обґрунтовувався тим, що між позивачем і  відповідачем укладено договір оренди об`єкта громадського харчування - кафе. Позивач посилався на те, що саме відповідач має нести відповідальність за знищення його власності - орендованого майна, оскільки його повне знищення відбулося унаслідок істотного порушення умов договору оренди відповідачем як орендарем.

Верховний Суд залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено, виходив з того, що  у договорі найму сторони не передбачали жодних правових наслідків неукладення наймачем договору страхування і непокладено на наймача ризик випадкового знищення або пошкодження предмета найму, а тому такий ризик несе позивач (наймодавець, власник майна). Судами встановлено, що завдання майнової шкоди відбулося невстановленими особами внаслідок підпалу. А порушення наймачем договірного обов`язку укласти договір страхування, за відсутності відповідного правового наслідку в договорі та відсутності переозподілу ризику випадкового знищення майна, не є підставою для відшкодування шкоди.

Спір у справі № 910/16024/21 виник щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення вартості залізничних вагонів, неповернутих відповідачем позивачу після закінчення строку дії договору оренди, укладеного між сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором з повернення позивачу орендованих залізничних вагонів після закінчення строку дії оренди.

Суд залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову виходив з того, що орендар несе повну відповідальність та не звільняється від зобов`язання із повернення орендованого майна у разі, якщо орендоване майно знаходиться або ж потрапило на непідконтрольні державним органам України території. При цьому колегія суддів врахувала, що спірний договір оренди укладений між сторонами вже після початку АТО, відповідач добровільно відправив спірні вагон на непідконтрольну Україні територію.

У даній же справі № 916/530/23 не ТОВ "Митра-Експо" перемістило автомобіль на територію, що є окупованою, а відбулася окупація території де знаходився спірний автомобіль - предмет договору лізингу і відповідач втратив можливість його перемістити на територію, яка не є окупованою.

У справі № 904/3886/21 розглядався спір за позовом  дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" до аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К" про стягнення збитків, штрафу та пені у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки у частині своєчасної поставки товару.

У справі № 917/1053/18 розглядався спір за позовом акціонерного товариства "Укргазвидобування" до товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІЛЛТЕХ ІМПОРТ" про стягнення  штрафу та пені за порушення строків поставки за договором поставки  (закупівлі товару за власні кошти).

Справа № 913/20/21 розглядалася за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агродвір" про стягнення штрафу та збитків. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки щодо поставки товару.

Справа № 922/2475/21 розглядалася за позовом дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест холдинг" про стягнення збитків,  штрафу та пені  за невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки в частині здійснення поставки товару. 

У справі № 922/2394/21 розглядався спір про стягнення збитків, штрафу та пені у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору поставки.

Верховний Суд, зазначає, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги та аналізу висновків судів попередніх інстанцій Судом встановлено, що посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції наведених висновків Верховного Суду, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах істотно відмінні (у справі, що розглядається, з одного боку, і в згаданих справах з іншого) за предметом позову, підставами позову і фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Наведене виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах за змістовним, суб`єктним, об`єктним критеріями.  

Крім того, Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. Такі ж висновки були викладені і в постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 916/112/20.

Отже, наведена ТОВ "Порше Лізинг Україна" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Крім того, Верховний Суд відзначає, що судами попередніх інстанцій врахована позиція, яка викладена у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі  № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 30.05.2022 у справі  № 922/2475/21, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 та у постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. 

До того ж касаційне провадження у даній справі відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України. 

Спірні правовідносини у цій справі виникли на підставі договору фінансового лізингу.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою та третьою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (у редакції, яка діяла на момент укладання Договору). За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина друга статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною (універсальною) саме в силу положень статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки, 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, 4) вина боржника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій, на виконання вказівок Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, з урахуванням наведених положень законодавства та дослідивши докази у справі, встановивши, що: позивач правомірно скористався своїм правом на розірвання Договору в односторонньому порядку; з огляду на припинення Договору у відповідача виник обов`язок саме з повернення автомобіля, в той час як невиконання вказаного обов`язку призводить до застосування до відповідача такого виду відповідальності як стягнення збитків у розмірі вартості такого майна; відсутні докази того, що автомобіль знищений, або перестав існувати як об`єкт цивільних прав; наявні докази на підтвердження об`єктивної неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення об`єкта лізингу за Договором внаслідок існування обставин непереборної сили, а також відсутність вини останнього у втраті зазначеного об`єкта у зв`язку з протиправними діями третіх осіб; позивачем не доведений розмір збитків, заявлений до стягнення, - дійшли висновку про відсутність підстав для відшкодування вартості втраченого об`єкта лізингу. 

Доводи касаційної скарги даного висновку не спростовують.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що згідно зі статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Форс-мажорні обставини відповідачем підтверджені належним документом - сертифікатом Херсонської торгово-промислової палати №6500-23-1598 від 01.04.2023 та іншими доказами, які судами попередніх інстанцій були досліджені та враховані. 

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач повідомив про настання форс-мажорних обставин та про неможливість виконувати свої зобов`язання за першої можливості та доступним для відповідача засобом - направив електронний лист. Така позиція відповідача узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у  постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Крім того, Суд зазначає, що подібний правовий висновок міститься у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21, в якому зазначено, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення про що має бути прямо зазначено в договорі. Однак, умови спірного Договору такої умови не містять. 

Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/    відсутність подібності правовідносин та наявність   /відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

За результатами касаційного перегляду Суд не встановив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень (зокрема, статті 809 ЦК України та частини першої статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг"). Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль знищений, або перестав існувати як об`єкт цивільних прав. Тобто на теперішній час залишається імовірність встановлення місцезнаходження автомобіля та його повернення власнику - ТОВ "Порше Лізинг Україна".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюють суди на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності, та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Верховний Суд зазначає, що викладені у касаційній скарзі доводи ТОВ "Порше Лізинг Україна" про наявність передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підстав для подання касаційної скарги стосуються переважно заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводяться до їх переоцінки, що разом з тим не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України.

З урахуванням наведеного Судом приймаються доводи, наведені у відзиві ТОВ "Митра-Експо" на касаційну скаргу, у частині, яка узгоджується з даною постановою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції Суд вважає, що доводи ТОВ "Порше Лізинг Україна" викладені у касаційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися та не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Порше Лізинг Україна"  в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 ГПК України понесені ТОВ "Порше Лізинг Україна" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладається на ТОВ "Порше Лізинг Україна", оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтею 129, пунктом 5 частини першої статті 296, статтями  300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний  Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі № 916/530/23 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

2. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"  на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі № 916/530/23 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - залишити без задоволення. 

3. Рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі                      № 916/530/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         І. Булгакова

Суддя                                                                                         І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                           А. Ємець