ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 травня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9909/24
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/718/25, 22-ц/4823/717/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство "Укргазвидобування",-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2025 року (проголошено о 08:43,  повне рішення складено 27.01.2025) та на ухвалу цього ж суду про виправлення арифметичної помилки від 06 лютого 2025 року (проголошена о 14:30) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до ОСОБА_1 про визнання контракту недійсним в частині,-

У С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі – по тексту АТ «Укргазвидобування»), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила стягнути з АТ «Укргазвидобування» на її користь:
- заборгованість із заробітної плати (базової частини винагороди – посадового окладу згідно з п. 3.2. контракту №394) у розмірі 6 819 387,14 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів;
- вихідну допомогу, визначену п. 5.8. контракту №394, у розмірі 10 199 999,04 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів;
- середній заробіток за не здійснення повного розрахунку під час звільнення у розмірі 5 258 139,04 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів;
- судові витрати орієнтовний розмір, яких становить: 15 410 грн – витрати зі сплати судового збору; 67 500 грн – витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07.05.2020 рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» №528 її обрано на посаду Генерального директора АТ «Укргазвидобування». 08.05.2020 між нею та АТ «Укргазвидобування» - укладено контракт №394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування», строк дії якого, з урахуванням додаткової угоди від 28.04.2021 № 394/2, становить по 07.05.2024 включно.
Зазначала, що 06.05.2024 АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийняло рішення акціонера №898 АТ «Укргазвидобування», яким припинено 07.05.2024 повноваження ОСОБА_1 , та припинено трудові відносини з нею у зв`язку з закінченням строку дії контракту.
Наголошувала, що з аналізу наданих 14.05.2024 відповідачем документів нею встановлена протиправна і незаконна невиплата в повному обсязі заробітної плати (посадового окладу), недоплата посадового окладу за період з червня 2022 року по травень 2024 року становить 6 819 387,14 грн.
Указувала, що усупереч положенням п.п. 5.8.1 п. 5.8 контракту №394, яким передбачено, що у разі звільнення керівника та/або у зв`язку з закінченням строку дії цього контракту йому за рахунок коштів товариства виплачується вихідна допомога у розмірі 12 заробітних плат, вказана вихідна допомога їй не була виплачена, розмір якої становить 10 199 999,04 грн (849 999,92 грн х 12 місяців).
З огляду на порушення відповідачем порядку розрахунку під час звільнення, не здійснення повного розрахунку, порушення вимог контракту №394, вона змушена пред`явити позовну вимогу про стягнення скркднього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в порядку визначеному ст. 117 КЗпП України.

У серпні 2024 року АТ «Укргазвидобування» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило визнати недійсним підпункт 5.8.1. пункту 5.8. контракту №394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування», укладеного 08.05.2020 між АТ «Укргазвидобування» та ОСОБА_1 , в частині виплати вихідної допомоги в розмірі 12 середньомісячних заробітних плат у зв`язку з закінченням строку дії цього контракту, судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що умови підпункту 5.8.1 пункту 5.8  контракту від  08.05.2020 №394  містять умову виплати вихідної допомоги в розмірі дванадцяти середньомісячних заробітних плат у зв`язку із закінченням строку дії цього контракту, які суперечить статті 44 КЗпП України, статті 3 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним на підставі частини першої статті 203, статті 215 ЦК України.
Відповідач зазначає, що до трудових відносин, що виникли з трудового контракту, можуть застосовуватись окремі правила ЦК України, які безпосередньо не суперечать положенням КЗпП України, а також засадам і принципам трудового законодавства.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 позов ОСОБА_1 до АТ «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – задоволено.
Стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати (базової частини винагороди) у розмірі 6 819 387,14 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.
Стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 258 139,04 грн, виплату якого провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.
Стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 10 199 999,04 грн, виплату якої провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.
У задоволенні зустрічного позову АТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про визнання контракту недійсним в частині – відмовлено.
Стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 118 750,00 грн.
Стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 15 140,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. 

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.02.2025 виправлено арифметичні помилки в рішенні Деснянського районного суду
м. Чернігова від 17.01.2025 у справі №750/9909/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зустрічним позовом АТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про визнання контракту недійсним в частині, зазначивши:
- у мотивувальній частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 кількість робочих днів, за які здійснено обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - «132 робочих дні» та «132 дні» замість помилкового «133 робочих дні» та «133 дні», а також розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2024 до 08.11.2024 у сумі «5 218 604,10 грн» замість помилкового «5 258 139,04 грн»;
- у резолютивній частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 абзац перший після слова «задовольнити» доповнити словом «частково», у абзаці третьому суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вказати у розмірі «5 218 604,10 грн (п`ять мільйонів двісті вісімнадцять тисяч шістсот чотири гривні 10 копійок)», замість помилкового «5 258 139,04 грн (п`ять мільйонів двісті п`ятдесят вісім тисяч сто тридцять дев`ять гривень 04 копійки)», а після абзацу четвертого доповнити абзацом п`ятим: «У задоволенні решти позовних вимог – відмовити». 

В апеляційній скарзі АТ «Укргазвидобування» просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до АТ «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити повністю, зустрічний позов АТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1  про визнання недійсним контракту в частині - задовольнити повністю, ухвалу від 06.02.2025 скасувати та здійснити новий розподіл судових витрат, які покласти на позивачку, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ключові доводи апеляційної скарги полягають у наступному.
Заявник вважає висновки суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати передчасними та такими, що свідчать про порушення ст. 92, ч. 3 ст. 99 ЦК України, ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 113 КЗпП України, без урахування правових висновків, викладених у постановах ВП ВС від 10.09.2019 у справі №921/36/18 та від 12.09.202 у справі №761/35974/19.
Так, за правовим висновком ВП ВС від 10.09.2019 у справі №921/36/18 у разі відсторонення особи від виконання повноважень керівника виконавчого органу має місце зупинення роботи посадової особи, викликане відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи. Отже за цим правовим висновком відсторонення особи від виконання повноважень керівника та обрання іншої особи для тимчасового здійснення таких повноважень аналогічне з простоєм, поняття якого визначене у ч. 1 ст. 34 КЗпП України, за яким має місце саме зупинення роботи особи, викликане відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи.
Відповідач зазначає, що судом неправильно визначена базова винагорода за травень 2024 року, її розмір має становити 184 782,60 грн, а різниця з нарахованою відповідачем сумою за цей період 60 921,03 грн 
Указує, що матеріли справи не містять додатку до рішення акціонера АТ «Укргазвидобування» від 07.05.2020 №528, зі змісту якого можливо було би встановити які ж певні умови контракту з Генеральним директором Товариства були затверджені цим рішенням акціонера, зокрема щодо встановлення випадків та розміру вихідної допомоги при звільненні позивачки.
Звертає увагу, що чинне законодавство України та положення Колективного договору відповідача (додаткові трудові та соціально-побутові пільги для працівників) не передбачають виплату працівникам відповідача вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, натомість пп. 5.8.1. контракту від 08.05.2020 №394, укладеного з позивачкою, містить умову виплати позивачці вихідної допомоги в розмірі 12 середньомісячних заробітних плат у зв`язку із закінченням строку дії цього контракту, що суперечить ст. 13, 44, 91, 97 КЗпП України, ст. 20 «Про оплату праці», ст. 203, 215 ЦК України та самій природі вихідної допомоги. Відтак, на його думку, висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Відповідач вважає, що судом першої інстанції неправильно обрахована середньоденна заробітна плата, а відтак і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2024 по 08.11.2024 за 132 робочі дні, її розмір, за обрахунком відповідача її розмір становить 3 479 068,56 грн (26 356,58 грн х 132 дні).
Наголошує, що при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції безпідставно стягнуто середній заробіток за період з 09.05.2024 по 08.08.2024, що становить суму середнього заробітку за наказом відповідача від 20.06.2024 №494, які виплачені позивачці на період її працевлаштування з дати припинення контракту, тобто має місце подвійне стягнення середнього заробітку, що суперечить положенням ст. 117, 184 КЗпП України.
Стверджує, що сума стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є значною та складає майже 1/3 частину суми заборгованості по заробітній платі, що свідчить про очевидну неспівмірність та непропорційність заявленої до стягнення суми середнього заробітку у порівнянні із сумою заборгованості перед працівником, однак суд першої інстанції формально послався на правові висновки ВП ВС від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та не застосував їх. 
Звертає увагу суду на те, що ще у червні 2022 року ОСОБА_1 було відомо про факт недоплати посадового окладу, про що свідчить лист від 07.06.2022 №вн2416, у зв`язку із чим з позовними вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 6 819 387,14 грн позивачка звернулась після спливу тримісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
Оскільки суд першої інстанції в ухвалі від 06.02.2025 фактично виправив неправильні вихідні дані для проведення арифметичних обчислень (зменшив кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні зі 133 до 132) під час обрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшивши її суму фактично змінив зміст судового рішення, то відповідач уважає, що така ухвала суду підлягає скасуванню. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ «Укргазвидобування» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін та вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на те, що оскаржувані рішення та ухвала суду прийняті з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції правильно встановлено обставини, що мають значення для справи.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу полягають в наступному.
Рішення акціонера №739 від 06.05.2022 не містить зазначень, що з відстороненням ОСОБА_1 акціонер прийняв і рішення про зміну оплати її праці на період такого відсторонення; дане рішення не містить волі акціонера щодо зміни умов нарахування та виплати, передбаченої п. 3.2. Контракту №394 ОСОБА_1 заробітної плати.
Умови Контракту №394, укладеного з ОСОБА_1 , у тому числі щодо виплати заробітної плати та вихідної допомоги, відповідали внутрішній волі як працівника, так і роботодавця, погоджені в установленому Статутом АТ «Укргазвидобування» порядку та затверджені вищим органом управління АТ «Укргазвидобування» - загальними зборами; ні положення Контракту №394, ні норми чинного законодавства не встановлюють можливості внесення змін до контракту в односторонньому порядку, зокрема шляхом складання інформаційного листа.
Закон України «Про акціонерні товариства» встановлює, що посадовим особам акціонерного товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами). Матеріали справи не містять доказів досягнення згоди та укладення додаткових угод до Контракту №394 щодо оплати ОСОБА_1 на час відсторонення.
Намагання АТ «Укргазвидобування» через інститут недійсності в судовому порядку позбавити ОСОБА_1 вихідної допомоги, зменшити розмір соціальних гарантій, не відповідає меті судового захисту.
Позивачка вважає твердження апелянта про недостовірність даних, які містяться в довідці №41-1/106 від 09.05.2024, такими, що суперечать його попередній поведінці, оскільки цю довідку склав саме відповідач, в суді першої інстанції не заперечував обставини правильності цієї довідки, при цьому нарахування та виплата ОСОБА_1 середньої заробітної плати у період з 08.05.2024 по 07.08.2024 на підставі ст. 184 КЗпП України здійснювалась відповідачем з тих самих розрахунків і даних, як і ті, що містяться в довідці №41-1/106 від 09.05.2024.
ОСОБА_1 вважає безпідставними доводи відповідача про те, що відбулося подвійне стягнення середнього заробітку, зважаючи на різну правову природу виплат за ст. 184 КЗпП України та ст. 117 КЗпП України.
На думку позивачки суд першої інстанції обґрунтовано не зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки правовідносини, які регулюються ст. 117 КЗпП України виникли після 19.07.2022, тобто після набрання чинності новою редакцією статті, що передбачає обмеження таких виплат шестимісячним строком.
Про порушення своїх прав позивачка дізналась лише 14.05.2024, коли отримала від відповідача цінним листом повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільнення та довідки про доходи, нараховані та виплачені за 2022-2024 роки.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача – адвоката Шляхетського А.Л., який просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення та ухвалу районного суду, представника позивача – адвоката Ігнатенка О.О., який наголошував на законності оскаржуваних судових рішень, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що:
- після відсторонення 06.05.2022 від здійснення повноважень генерального директора, яке відбулося у межах корпоративних відносин, ОСОБА_1 продовжила перебувати у трудових відносинах з АТ «Укргазвидобування» на посаді генерального директора по 07.05.2024;
- прийняття відповідачем рішення щодо відсторонення Кобець від виконання своїх повноважень (рішення у корпоративних правовідносинах) без прийняття ним рішення щодо зміни розміру оплати її праці на час такого відсторонення (тобто без прийняття рішення у трудових відносинах) не є достатньою та правомірною підставою для виплати позивачеві окладу у меншому розмірі;
- відомості щодо нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06.05.2022 по 07.05.2024 надані АТ «Укргазвидобування» після звільнення позивачки, а відтак вимога про стягнення заробітної плати заявлена в межах строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України;
- уклавши з ОСОБА_1 контракт, в якому встановлено виплату вихідної допомоги при її звільненні, та сформулювавши чіткі підстави виплати такої допомоги, АТ «Укргазвидобування» як роботодавець створило позивачеві обґрунтовані очікування того, що при припиненні трудового договору вихідна допомога у випадках, передбачених підпунктом 5.8.1 пункту 5.8 Контракту, обов`язково буде нарахована та виплачена;
- незгода роботодавця з положеннями трудового договору, виражена шляхом звернення до суду з вимогою про визнання недійсними його положень вже після звільнення працівника з роботи, у спірних правовідносинах, по-перше, є свідченням недобросовісної поведінки, по-друге, не може бути підставою для позбавлення працівника легітимних очікувань на отримання вихідної допомоги при звільненні з посади;
- відповідачем порушені строки виплати заробітної плати та вихідної допомоги Кобець, повний розрахунок не проведений і на час розгляду справи, а тому відповідно до ст. 117 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що відповідно до пункту 7.1 статуту АТ «Укргазвидобування» (у редакції, затвердженій рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» №507 від 26.03.2020) засновником та єдиним акціонером Товариства є акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту - АТ «НАК «Нафтогаз України»), ідентифікаційний код 20077720 («Акціонер»).
Згідно з пунктом 9.1 статуту АТ «Укргазвидобування» органами Товариства є: загальні збори акціонерів Товариства («Загальні збори») — вищий орган Товариства (підпункт 9.1.1 статуту) та Генеральний директор — одноосібний виконавчий орган Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства (підпункт 9.1.2 статуту).
До виключної компетенції загальних зборів, згідно з пунктом 10.2 статуту АТ «Укргазвидобування», належить: обрання та припинення повноважень Генерального директора (підпункт 10.2.31 статуту), затвердження умов контракту, який укладатиметься з Генеральним директором, встановлення розміру його/її винагороди; визначення особи, уповноваженої підписати від імені Товариства контракт з Генеральним директором (підпункт 10.2.32 статуту).
У разі, якщо акціонером Товариства є одна особа, пункти 10.4-10.14 статуту та положення відповідних статей Закону України «Про акціонерні товариства» не застосовуються щодо порядку скликання та проведення загальних зборів. Повноваження загальних зборів, передбачені законодавством та Статутом, здійснюються таким акціонером одноосібно. Рішення акціонера з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюється акціонером письмово (у формі рішення) та підписується від його імені (з проставленням його печатки). Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів. Протоколи загальних зборів зберігаються в Товаристві (пункт 10.15 статуту).
Генеральний директор Товариства здійснює управління поточною діяльністю Товариства (пункт 11.1 статуту).
Строк повноважень Генерального директора визначається загальними зборами. Якщо такий строк не визначений, Генеральний директор вважається обраним на невизначений строк (пункт 11.3 статуту).
З Генеральним директором укладається контракт, умови якого затверджуються загальними зборами. У контракті визначається строк його дії та умови дострокового припинення, права, обов`язки, відповідальність сторін (у тому числі майнова), умови матеріального забезпечення і організації праці. Від імені Товариства контракт з Генеральним директором підписує Керівник акціонера або інша особа, уповноважена загальними зборами (пункт 11.4 статуту) (том 4, а.с.85 - 118).
Рішенням акціонера №528 АТ «Укргазвидобування» від 07.05.2020 – Головою правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Коболєвим А.В.:
- обрано ОСОБА_1 Генеральним директором АТ «Укргазвидобування» з 08.05.2020 строком на 1 рік;
- затверджено умови контракту з Генеральним директором Кобець О.А. та встановлено розмір винагороди відповідно до умов контракту;
- уповноважено голову правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Коболєва А.В. або особу, яка виконує його обов`язки, підписати контракт із Генеральним директором Товариства, умови якого затверджено цим рішенням (том 3, а.с. 51 зворот - 52).
08.05.2020 між АТ «Укргазвидобування», в особі голови правління АТ «НАК «Нафтогаз України» Коболєва А.В. та Кобець О.А. (Керівник) укладено Контракт №394 з Генеральним директором Акціонерного товариства «Укргазвидобування» Кобець Оленою Анатоліївною (далі – Контракт), за цим контрактом Керівник зобов`язується виконувати роботу, а саме здійснювати управління (керівництво) поточною діяльністю Товариства, а Товариство зобов`язується виплачувати Керівнику заробітну плату та інші види матеріального забезпечення, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання його роботи (п. 1.1 Контракту).
Цей контракт є строковим трудовим договором. Кодекс законів про працю України, інші законодавчі акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини Сторін за цим контрактом (п. 1.2 Контракту).
Вищий орган Товариства (далі – Загальні збори) зобов`язаний не обмежувати компетенцію та права Керівника, передбачені законодавством України, Статутом Товариства, іншими внутрішніми документами Товариства та цим контрактом (п.п. 2.1.1 п. 2.1 Контракту).
За виконання роботи, передбаченої цим контрактом, Керівнику за рахунок коштів Товариства виплачується базова частина винагороди та може виплачуватися змінна частина винагороди (п. 3.1 Контракту).
Пунктом 3.2 Контракту передбачено, що базова частина винагороди Керівника встановлюється у вигляді посадового окладу в розмірі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень на місяць, яка нараховується пропорційно відпрацьованому часу 
Керівнику нараховуються та виплачуються обов`язкові гарантійні та компенсаційні виплати, встановлені трудовим законодавством України. Сторони підтверджують, що до сум виплат, які здійснюються за цим контрактом, включені будь-які та всі суми заробітної плати й інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат (включаючи надбавки, доплати, премії, винагороди тощо), які підлягають сплаті на користь Керівника згідно з умовами Колективного договору Товариства, чинного на дату нарахування та здійснення відповідних виплат. Керівник дійсним підтверджує, що здійснення його права на отримання будь-яких і всіх сум таких виплат, передбачених Колективним договором Товариства, але не визначених цим контрактом, реалізоване шляхом укладення цього контракту, умови якого щодо гарантій та соціально-побутового забезпечення Керівника не погіршують його становище порівняно з умовам, які передбачені у Колективному договорі Товариства (п. 3.10 Контракту).
Заробітна плата та інші виплати, які залежать від фактично відпрацьованого робочого часу, виплачуються керівнику разом з виплатою заробітної плати всім категоріям працівників Товариства за відповідний період та у строки, визначені Колективним договором Товариства (п. 3.11 Контракту).
Пунктом 5.1 Контракту передбачено, що умови цього контракту можуть бути змінені та доповнені за взаємною згодою Сторін. 
Внесення змін і доповнень до цього контракту здійснюється шляхом укладення відповідних додаткових угод, які підписуються обома Сторонами (п. 5.2 Контракту).
Відповідно до пункту 5.3.1 Контракту цей контракт припиняється після закінчення строку дії контракту.
За п. 5.8 Контракту у разі звільнення Керівника в зв`язку з його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці та/або з ініціативи уповноваженого органу Товариства, та/або за угодою сторін у разі, якщо припинення контракту було ініційовано уповноваженим органом Товариства, та/або за власним бажанням Керівника, та/або в зв`язку з закінченням строку дії цього контракту, та/або з інших підстав, за умови, що таке звільнення не пов`язане з протиправними діями Керівника, за рахунок коштів Товариства йому виплачуються наступні гарантії та компенсації:
- вихідна допомога в розмірі 12 (дванадцять) середньомісячних заробітних плат (п. 5.8.1 Контракту);
- інші виплати, передбачені законодавством України, крім вихідної допомоги, встановленої пп.5.8.1 цього контракту (п.п. 5.8.2 Контракту).
За змістом пункту 6.1 Контракту цей контракт є укладеним з дати його підписання Сторонами та діє з дати обрання Керівником Товариства до 08.05.2021 року, якщо не буде припинений достроково відповідно до п. 5.3., крім положень п. 3.16, які діють безстроково, за виключенням випадків розірвання контракту з ініціативи Товариства за вчинення протиправних дій Керівником та/або порушень з вини Керівника (том 2, а.с. 225-235).
Рішенням акціонера №648 AT «Укргазвидобування» від 28.04.2021 – Головою правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Коболєвим А.В.:
- продовжено строк повноважень Генерального директора Товариства Кобець О.А. з 08.05.2021 на 3 роки;
- затверджено умови додаткової угоди до контракту із Генеральним директором Товариства Кобець О.А.;
- уповноважено голову правління Компанії Коболєва А.В. або особу, яка виконує його обов`язки, підписати додаткову угоду до контракту із Генеральним директором Товариства Кобець О.А., на умовах затверджених пунктом 2.1. цього рішення (том 3, а.с. 52 зворот - 53).
28.04.2021 між АТ «Укргазвидобування» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №394/2 до контракту від 08.05.2020 № 394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування» Кобець О.А. про те, що сторони дійшли згоди у п. 6.1. розділу 6 «Строк дії та інші умови контракту» слова та цифри «до 08.05.2021 року» замінити на слова та цифри «по 07.05.2024 року включно» (том 2, а.с. 239).
Рішенням акціонера №739 AT «Укргазвидобування» від 06.05.2022 – Членом правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Оленою Бойченко:
- відсторонено ОСОБА_1 від здійснення повноважень Генерального директора Товариства з 06.05.2022 на строк до обрання нового Генерального директора Товариства;
- обрано першого заступника Генерального директора Товариства Романюка О.М. особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Генерального директора Товариства з 06.05.2022 на строк до обрання нового Генерального директора Товариства (том 3, а.с. 247).
Рішенням акціонера №898 AT «Укргазвидобування» від 06.05.2024 – Головою правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ОСОБА_2 , у зв`язку із припиненням 07.05.2024 повноважень ОСОБА_1 , яку було обрано на посаду Генерального директора Товариства та чиї повноваження продовжено на трирічний строк із 08.05.2021 на підставі рішення акціонера Товариства від 28.04.2021 №648, та, відповідно, припиненням строку дії контракту, укладеного з нею, підтверджено повноваження особи, яка тимчасово здійснює повноваження Генерального директора, передбачені статутом Товариства, щодо призначення на посади та звільнення з посад працівників Товариства, а саме щодо її звільнення із займаної посади відповідно до законодавства та статуту Товариства (том 2, а.с. 240).
Наказом AT «Укргазвидобування» №273-к від 07.05.2024 ОСОБА_1 , Генерального директора AT «Укргазвидобування», звільнено із займаної посади 07.05.2024 у зв`язку із закінченням строку дії контракту, пункт 2 частини 1 статті 36 КЗпП України (том 3, а.с. 44 зворот).
07.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до AT «Укргазвидобування» з вимогою здійснити повний розрахунок з нею відповідно до вимог статей 47 та 116 КЗпП України, надати копію наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, довідку про середню заробітну плату за останні два календарні місяці, довідки про доходи, нараховані та виплачені за 2022, 2023, 2024 роки та трудову книжку шляхом її направлення засобами поштового зв`язку (том 2, а.с.179).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Частиною першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).
До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України).
За визначенням частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).
За змістом абзацу 9 пункту 2 та абзацу 6 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(І)/2019 контракт як особлива форма трудового договору є джерелом суб`єктивних прав та обов`язків найманого працівника і роботодавця, він укладається для виконання за винагороду роботи, яка має, як правило, постійний або досить тривалий характер. Сторони контракту мають право виходити за межі сфери нормативного регулювання трудових правовідносин, передбачених законодавством України про працю, за умови відсутності погіршення юридичного становища працівника. Водночас контракт може встановлювати низку умов, які одночасно обмежують певні трудові права працівника та надають йому певні привілеї, не передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилом частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом – ЦПК України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 19.02.2024 у справі №760/1125/20-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду надаючи оцінку правовій природі контракту як регулятора трудових правовідносин вказав, що правове становище осіб, які працюють за контрактом, істотно відрізняється від правового статусу працівників, які виконують свої трудові обов`язки відповідно до трудового договору. Трудовий контракт є особливою угодою про працю, водночас має певні відмінності від трудового договору. Найважливішою відмінністю контракту від традиційного трудового договору є співвідношення нормативного та договірного регулювання трудових відносин.
При укладенні контракту переважає договірне регулювання істотних та інших умов праці, а також умов, що стосуються соціально-побутової сфери. На стадії укладення контракту сторони обговорюють питання щодо обсягу роботи та вимог до якості й строків її виконання, строку дії контракту, прав, обов`язків та взаємної відповідальності сторін, умов оплати й організації праці, матеріального забезпечення, підстав припинення і розірвання контракту, соціально-побутових та інших умов, необхідних для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи чи організації.
Трудовий контракт є формою індивідуального договірного регулювання трудових відносин, а також інших, пов`язаних із виконанням сторонами прийнятих зобов`язань. Трудовий контракт не лише встановлює трудові відносини, а й визначає їх зміст, забезпечуючи при цьому специфічні інтереси роботодавця і працівника. Контракт спрямовується на забезпечення реалізації особистих, індивідуальних інтересів, які, отримуючи певну фіксацію і визнання, перетворюються у суб`єктивні права. У контракті встановлюються спеціальні заходи забезпечення виконання прийнятих на себе сторонами зобов`язань, що не є притаманними іншим видам трудового договору.
Загальним для права принципом є обов`язковість умов укладеного договору для його сторін, договір повинен виконуватися, його наявність і зміст створює обов`язки для обох його сторін. Відповідно, ця загальна засада поширюється й на трудовий контракт як різновид трудового договору.
Трудовий контракт є різновидом трудового договору, а трудовий договір є, в основі своїй, таким самим приватноправовим договором, як і будь-який інший, постаючи лише як окремий специфічний вид у складі договірного типу - договорів про виконання робіт і надання послуг. Тому на усі види трудових договорів (включаючи і трудовий контракт) поширюються правила статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати (базової частини винагороди)

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується з наведеною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 у справі №761/9584/15-ц).
За приписами статті 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
За статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Згідно з правою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 грудня 2019 року у справі №408/3425/17-ц, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до частини 2 статті 88 Закону України «Про акціонерні товариства» від 27.07.2022 № 2465-1Х, який набрав чинності 01.01.2023, посадовим особам товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами), укладеними з ними. 

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 07.05.2020 рішенням акціонера №528 АТ «Укргазвидобування» обрано Генеральним директором строком на 1 рік, 08.05.2020 між АТ «Укргазвидобування» та ОСОБА_1 укладено Контракт № 394, рішенням акціонера № 648 AT «Укргазвидобування» від 28.04.2021 продовжено строк її повноваження з 08.05.2021 на 3 роки, до 07.05.2024 включно.
При цьому, 06.05.2022 рішенням акціонера №739 AT «Укргазвидобування» ОСОБА_1 відсторонено від здійснення повноважень Генерального директора Товариства з 06.05.2022 на строк до обрання нового Генерального директора Товариства, після відсторонення від здійснення повноважень Генерального директора, яке відбулося у межах корпоративних відносин, ОСОБА_1 продовжила перебувати у трудових відносинах з АТ «Укргазвидобування» на посаді Генерального директора по 07.05.2024.
27.05.2022 директором з управління персоналом та соціальної політики «Групи Нафтогаз» надіслано лист особі, яка тимчасово здійснює повноваження генерального директора АТ «Укргазвидобування» Романюку О.М., про оплату праці на період відсторонення, де остання зазначила, що враховуючи те, що відсторонення Генерального директора ОСОБА_1 обумовлено її перебуванням за межами України і неможливістю безпосередньо та у повному обсязі здійснювати повноваження керівника Товариства в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із військовою агресією російської федерації, час її відсторонення підлягає оплаті на умовах простою не з вини працівника у розмірів двох третин посадового окладу, визначеного пунктом 3.2 Контракту від 08.05.2020 №394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування» (т. 4 а.с. 11).
07.06.2022 ОСОБА_1 звернулася з листом до АТ «Укргазвидобування», в якому просила з метою запобігання порушень трудових прав в частині оплати праці, забезпечити неухильне виконання норм чинного трудового законодавства, умов Колективного договору Товариства та трудового контракту, здійснювати щомісячну оплату Генеральному директору ОСОБА_1 в розмірі посадового окладу, встановленого п. 3.2 Контракту (том 4, а.с. 13-14).
09.07.2022 директором з людського капіталу «Групи Нафтогаз» Оленою Бойченко надіслано лист особі, яка тимчасово здійснює повноваження генерального директора АТ «Укргазвидобування» Романюку О.М., в якому остання зазначила, що компанія не вбачає підстав для здійснення Генеральному директору AT «Укргазвидобування» О.Кобець оплати періоду її відсторонення від виконання трудових обов`язків на підставі ч. 3 ст. 99 ЦК України відповідно до рішення акціонера AT «Укргазвидобування» від 06.05.2022 №739 у розмірі посадового окладу, визначеного п. 3.2. контракту від 08.05.2020 №394 з Генеральним директором AT «Укргазвидобування» за виконання передбаченої цим контрактом роботи, що нараховується пропорційно відпрацьованому нею робочому часу (том 4, а.с. 15-16).
07.05.2024 наказом AT «Укргазвидобування» №273-к ОСОБА_1 , звільнено із займаної посади Генерального директора AT «Укргазвидобування»» у зв`язку із закінченням строку дії контракту, пункт 2 частини 1 статті 36 КЗпП України. 
Позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати (базової частини винагороди) ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що невиплата в повному обсязі заробітної плати відповідачем здійснено всупереч положенням Контракту №394. 
Так, пунктом 3.1. Контракту передбачено, що за виконання роботи, передбаченої цим контрактом, керівнику за рахунок коштів товариства виплачується базова частина винагороди та може виплачуватися змінна частина винагороди.
Базова частина винагороди Керівника встановлюється у вигляді посадового окладу в розмірі 850 000 грн на місяць, яка нараховується пропорційно відпрацьованому часу (п. 3.2. Контракту). 
З п 3.11. Контракту вбачається, що заробітна плата та інші виплати залежать від фактично відпрацьованого робочого часу.
Відповідно до наданої AT «Укргазвидобування» інформації про фактично відпрацьований час ОСОБА_1 за 2022 рік фактично відпрацьовано нею 514 годин, не відпрацьовано (час відсторонення від роботи) за 2022 рік – 1366 годин, за 2023 рік – 2080 годин, за 2024 рік – 737 годин (том 3, а.с. 234).
З витягів з табелів обліку використання робочого часу, вбачається, що за період часу відсторонення з 06.05.2022 по 07.06.2024 у ОСОБА_1 відсутні відпрацьовані години, наявні відмітки «І» - «інші причини неявки».
Таким чином, ОСОБА_1 будучи відстороненою від здійснення повноважень Генерального директора Товариства, перебуваючи у трудових відносинах з останнім, у період з 06.05.2022 по 07.06.2024 не виконувала посадові обов`язки, не відпрацювала жодної робочої години.
Відтак, з огляду на положення п. 3.2. та 3.11 Контракту підстави для нарахування базової частини винагороди позивачці у розмірі 850 000 грн на місяць, яка нараховується пропорційно відпрацьованому робочому часу, відсутні.
Викладеним вище спростовуються висновки суду першої інстанції щодо необхідності прийняття відповідачем рішень щодо зміни розміру оплати праці Генерального директора на час відсторонення, а також неправомірності його дій щодо виплати посадового окладу у меншому розмірі. 
Ураховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості по заробітній платі не підлягають задоволенню, а отже рішення районного суду в частині вирішення цих вимог скасуванню з у ухваленням нового судового рішення про відмову в їх задоволенні. 

Щодо позовних вимог про стягнення вихідної допомоги та зустрічних позовних вимог про визнання недійсним підпункту 5.8.1 пункту 5.8 Контракту в частині

За змістом підпункту 5.8.1 пункту 5.8 Контракту у разі звільнення Керівника в зв`язку з закінченням строку дії цього контракту, за рахунок коштів Товариства йому виплачуються наступні гарантії та компенсації: вихідна допомога в розмірі 12 (дванадцять) середньомісячних заробітних плат.
ОСОБА_1 уважає, що відповідачем порушено умови Контракту та їй при звільненні у зв`язку із закінчення строку дії цього контракту не виплачено вихідну допомогу в розмірі 12 середньомісячних заробітних плат.        
У зустрічному позові АТ «Укргазвидобування» посилається на те, що стаття 44 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав, за яких працівникові при припиненні трудового договору виплачується вихідна допомога. Згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові у випадку припинення трудового договору з незалежних від нього причин. Такої підстави для виплати вихідної допомоги як закінчення строку трудового договору стаття 44 КЗпП України не містить, у зв`язку з чим підпункт 5.8.1 пункту 5.8 Контракту суперечить статті 44 КЗпП України та самій правовій природі вихідної допомоги, а тому має бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Умови Контракту затверджені рішенням загальних зборів АТ «Укргазвидобування» №528 від 07.05.2020.
Тобто, згідно з рішенням вищого органу АТ «Укргазвидобування, функцію якого виконує Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як засновник та єдиний акціонер АТ «Укргазвидобування» (пункти 7.1 та 10.15 статуту АТ «Укргазвидобування» у редакції рішення акціонера АТ «Укргазвидобування» №507 від 26.03.2020) затверджені загальними зборами умови Контракту є такими, що відповідають інтересам АТ «Укргазвидобування».
Рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» №648 від 28.04.2021 продовжено строк повноважень Генерального директора Товариства Кобець О.А. з 08.05.2021 на 3 роки, затверджено умови додаткової угоди до контракту із Генеральним директором Товариства ОСОБА_1 .
Згідно з цим рішенням загальних зборів строк дії Контракту продовжено на раніше погоджених сторонами умовах.
Законність указаних рішень загальних зборів сторонами не оспорюється.
У постанові Верховного Суду від 19.02.2024 у справі №760/1125/20-ц виснувано, що при укладенні контракту переважає договірне регулювання істотних та інших умов праці, а також умов, що стосуються соціально-побутової сфери. На стадії укладення контракту сторони обговорюють питання щодо обсягу роботи та вимог до якості й строків її виконання, строку дії контракту, прав, обов`язків та взаємної відповідальності сторін, умов оплати й організації праці, матеріального забезпечення, підстав припинення і розірвання контракту, соціально-побутових та інших умов, необхідних для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи чи організації.
У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(І)/2019 роз`яснюється, що сторони контракту мають право виходити за межі сфери нормативного регулювання трудових правовідносин, передбачених законодавством України про працю, за умови відсутності погіршення юридичного становища працівника. Водночас контракт може встановлювати низку умов, які одночасно обмежують певні трудові права працівника та надають йому певні привілеї, не передбачені законодавством.
Згідно з частиною першою статті 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
Сторони погодили особливі умови та порядок оплати праці, розміри та підстави виплати працівнику компенсацій та вихідної допомоги, урегулювавши ці питання у Контракті, в якому АТ «Укргазвидобування» зобов`язалося виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату, компенсації, вихідну допомогу у розмірі та на умовах, визначених у цьому Контракті.
Зважаючи на те, що трудове законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, а тому виплата такої допомоги при звільненні працівника з підстав, не передбачених статтею 44 КЗпП України, та більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір можуть бути встановлені, зокрема, у трудовому договорі (контракті). 
Указане не суперечить положенням трудового законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для визнання підпункту 5.8.1 пункту 5.8 Контракту недійсним у оспорюваній частині відсутні, та, пославшись на положення статті 9-1 КЗпП України, виснував, що позивач має право на вихідну допомогу при звільненні з підстав та в розмірі, передбаченому Контрактом.
Апеляційний суд погоджується з тим, що уклавши з ОСОБА_1 . Контракт, встановивши виплату вихідної допомоги при її звільненні, та сформулювавши чіткі підстави виплати такої допомоги, АТ «Укргазвидобування» як роботодавець створило позивачеві обґрунтовані очікування того, що при припиненні трудового договору вихідна допомога у випадках, передбачених підпунктом 5.8.1 пункту 5.8 Контракту, обов`язково буде нарахована та виплачена.
Районний суд ґрунтовно зазначив про те, що звернення АТ «Укргазвидобування» до суду з вимогою про визнання недійсним відповідного положення Контракту після надання працівником згоди на працю на відповідних умовах, укладення відповідного трудового контракту, яким сторони встановили взаємні права та обов`язки та закінчення строку, на який було укладено трудовий контракт (4 роки), суперечить стабільності та передбачуваності трудових правовідносин. Незгода роботодавця з положеннями трудового договору, виражена шляхом звернення до суду з вимогою про визнання недійсними положень трудового договору вже після звільнення працівника з роботи, у спірних правовідносинах, по-перше, є свідченням недобросовісної поведінки, по друге, не може бути підставою для позбавлення працівника легітимних очікувань на отримання вихідної допомоги при звільненні з посади.
Отже, висновок районного суду щодо наявності підстав для стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у сумі 10 199 999,04 грн (849 999,92 грн (середньомісячна заробітна плата) х 12 місяців) та в частині відмови у задоволення зустрічного позову АТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про визнання контракту недійсним в частині ґрунтується на матеріалах справи.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Суд, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, стягує на підставі статті 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.
У матеріалах справи міститься довідка №41-1/106 від 09.05.2024 про середню заробітну плату за останні два місяці, які передують звільненню (згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 ), видана відповідачем ОСОБА_1 , згідно якої її оклад на дату розрахунку – 850 000 грн, кількість днів розрахункового періоду – 43, середньоденний заробіток складає – 39 534,88 грн, середньомісячна заробітна плата складає – 849 999,92 грн (том 2, а.с. 198 зворот). 
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Судом встановлено, що відповідачем не виплачено ОСОБА_1 вихідна допомога при звільненні, повний розрахунок не проведений і на час розгляду справи, а тому з АТ «Укргазвидобування» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Середній заробіток працівника визначається згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі – Порядок).
За змістом пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).
Із пункту 5  Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, яка підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного  (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках,  передбачених  чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна)  заробітна  плата  визначається  діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі  (календарні)  дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число  календарних днів за цей період.
Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 100 під час обчислення середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Обрахунок середньоденної та середньомісячної заробітної плати  ОСОБА_1 , здійснений у довідці АТ «Укргазвидобування» №41-1/106 від 09.05.2024, відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, у зв`язку із чим не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що судом першої інстанції неправильно обрахована середньоденна заробітна плата.
Згідно з проведеним представником позивачки ОСОБА_1 – адвокатом Ігнатенком О.О. розрахунком, з яким погоджується апеляційний суд, з 08.05.2024 по 08.11.2024, за 133 робочі дні, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 5 258 139,04 грн (том 3, а.с. 46 зворот):
Місяць 	Кількість робочих днів	Середньоденний заробіток	Загальна сума за місяць	
Травень (з 08.05.2024)	18	39 534,88	711 627, 84 грн	
Червень	20	39 534,88	790 697,60 грн	
Липень	23	39 534,88	909 302,24 грн	
Серпень	22	39 534,88	869 767,36 грн	
Вересень	21	39 534,88	830 232,48 грн	
Жовтень	23	39 534,88	909 302,24 грн	
Листопад (з 08.05.2024)	6	39 534,88	237 209,28 грн	

Загальна сума за 6 місяців, за умови не прийняття судового рішення до 08.11.2024 становить:5 258 139,04 грн(з урахуванням податків та зборів)

При цьому встановлено, що 20.06.2024 особою, яка тимчасово здійснює повноваження Генерального директора АТ «Укргазвидобування» Олегом Толмачевим видано наказ про здійснення з 08.05.2024 нарахування та виплати середнього заробітку, на період працевлаштування ОСОБА_3 , але не більше трьох місяців з дати припинення контракту (том 6, а.с. 49).
У зведених відомостей сум для зарахування на рахунки вбачається, що ОСОБА_1 визначено до зарахування:
- за червень 2024 року – 1 209 371,98 грн (том 6, а.с. 50-51);
- за липень 2024 року – 731 988,31 грн (том 6, а.с. 52-53);
- за серпень 2024 року – 159 127,89 грн (том 6, а.с. 54-55). 
Згідно із розрахунковими листками ОСОБА_1 нараховано:
- за червень 2024 року компенсація середнього заробітку за період з 01.05.2024 по 31.05.2024 за 18 днів, компенсація середнього заробітку за період з 01.06.2024 по 30.06.2024 - 1 502 325,44 грн, належить до виплати - 1 209 371,98 грн (том 3, а.с. 244);
- за липень 2024 року компенсація середнього заробітку за період з 01.07.2024 по 31.07.2024 - 909 302,24 грн, належить до виплати – 731 988,31 грн (том 6, а.с. 51 зворот);
- за серпень 2024 року компенсація середнього заробітку за період з 01.08. по 07.08.2024 - 197 674,40 грн, належить до виплати - 159 127,89 грн (том 6, а.с. 53 зворот). 
Таким чином, після звільнення відповідачем нараховано позивачці компенсацію середнього заробітку за період з 08.05.2024 по 07.08.2024 (включно) в загальній сумі 2 609 302,08 грн, що підтверджується розрахунковими листками (за червень (травень) 2024 року – 1 502 325,44 грн, за липень 2024 року – 909 302,24 грн, за серпень 2024 року – 197 674,40 грн), та проведено виплату зазначених сум.
Отже, визначена судом першої інстанції до стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути зменшена на 2 609 302,08 грн, оскільки має місце подвійне стягнення.
Подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 згідно з якою, за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливо одночасно застосувати стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 цього Кодексу, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У правилах статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосовуються правила тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.
Оскільки АТ «Укргазвидобування» сплатило ОСОБА_1 за період з 08.05.2024 по 07.08.2024 (включно) 2 609 302,08 грн, то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2024 по 08.11.2024, становить 2 648 836,96 грн (5 258 139,04 - 2 609 302,08 грн).
Таким чином, рішення районного суду в частині визначеної до стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню з 5 258 139,04 грн до 2 648 836,96 грн.
Посилання ОСОБА_1 на різну правову природу виплат за ст. 184 та ст. 117 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки у будь-якому випадку не може мати місце подвійне стягнення середнього заробітку. 
Колегія суддів не знаходить слушними доводи апеляційної скарги про те, що сума стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є значною, свідчить про очевидну неспівмірність та непропорційність заявленої до стягнення суми середнього заробітку у порівнянні із сумою заборгованості перед працівником.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) виснувала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зокрема, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;  інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця в спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
У цій справі необхідні підстави для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Розмір відповідальності АТ «Укргазвидобування» становить 2 648 836,96 грн, який апеляційний суд вважає співмірним, пропорційним та справедливим до визначеної до стягнення суми заборгованості з виплати вихідної допомоги в розмірі 10 199 999,04 грн.

У зв`язку із зміною рішення районного суду в частині визначеної до стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.02.2025, якою виправлено арифметичні помилки в рішенні Деснянського районного суду
м. Чернігова від 17.01.2025, які стосувались вирахуванню кількості робочих днів затримки розрахунку при звільненні, а також розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо розподілу судових витрат

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що орієнтовно витрати на правову допомогу адвоката становитимуть 67 500 грн та просила стягнути зазначену суму.
08.01.2025 представник позивачки – адвокат Ігатенко О.О. звернувся до суду з письмовим виступом в судових дебатах по справі №750/9909/24, в якому просив присудити до стягнення з відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у сумі 133 890 грн, з яких: 
- 15 140 грн – сплата судового збору; 
- 118 750 грн – витрати на правничу допомогу (том 5, а.с. 95-100). 

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки – адвокат Ігнатенко О.О. просить вирішити питання розподілу судових витрат, зазначає, що орієнтовна вартість правничих послуг у справі №750/9909/24 в суді апеляційної інстанції становитиме 27 500 грн, з яких:
- аналіз апеляційної скарги, оцінка та формування правової позиції захисту за 2 години становитиме 5 000 грн;
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу за 6 годин становитиме 15 000 грн;
- підготовка адвоката до одного судового засідання в Чернігівському апеляційному суді за 1 годину становитиме 2 500 грн;
- участь адвоката в судовому засіданні за 2 години становитиме 5 000 грн (том 6, а.с. 1-21).

28.03.2025 представник позивачки – адвокат Ігнатенко О.О. звернувся до апеляційного суду з клопотанням про долучення доказів, в якому просив приєднати до матеріалів цивільної справи №750/9909/24:
- додаток №3 до договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 07.03.2025;
- детальний опис послуг (Звіт) № 5 до договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024;
- рахунок-фактура № 17/03-25 від 17.03.2025;
- платіжна інструкція № 1870352388 від 26.06.2025;
- акт здачі-приймання наданих послуг № 26/03 від 26.03.2025 до договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024.
Просив врахувати зазначені в даному клопотанні докази під час ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги та вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
При зверненні з позовною заявою до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплачено судовий збір за її подання у сумі 15 140 грн (том 1, а.с. 1).
У зв`язку з частковим задоволенням позову на 57,68 % (12 848 835,96 грн / 22 277 525,22 х 100%), сума стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 судового збору складає 8 732,75 грн (15 140 грн х 57,68%).
При зверненні з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції АТ «Укргазвидобування» сплачено судовий збір за її подання у сумі 22 133,60 грн (том 5, а.с. 214 зворот), з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, який просив стягнути на свою користь.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на суму 9 428 689,22 грн (22 277 525,22 грн – 12 848 836 грн), що становить 42,32% (22 277 525,22 грн / 9 428 689,22 х 100%) з ОСОБА_1 на користь АТ «Укргазвидобування» підлягає стягненню 9 358,48 грн (22 113,60 грн х 42,32%) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:
1) довіреністю;
2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правничої допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правничу допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правничої допомоги (ст. 27 Закону № 5076-VI).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу та підстав для їх стягнення.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Ігнатенко О.О. на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВВ №1041309, виданогом Адвокатським об`єднанням «Стеллар Партнерс» (далі по тексту – АО «Стеллар Партнерс») на підставі договору про надання правничої допомоги №13/06-24 від 13.06.2024 (том 1, а.с. 13).
13.06.2024 між ОСОБА_1 (клієнт) та АО «Стеллар Партнерс» укладено договір про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 (том 3, а.с. 3 зворот - 5). 
Предметом даного договору є надання АО правничої допомоги щодо захисту інтересів клієнта на умовах і в порядку, визначених цим договором та законодавством без обмеження повноважень, як представника/захисника (п. 1.1 договору) . 
На виконання п. 1.1 договору клієнт надає право (уповноважує) АО при здійсненні своїх повноважень, зокрема, представляти клієнта у цивільних справах у судах (п.п. 1.2.1-1.2.2 договору).
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2025, у разі відсутності письмових заперечень сторін, висловлених за один місяць до закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим/пролонгованим на тих самих умовах та на той самий строк (п.п. 3.1 договору). 
Згідно з п. 4.1 договору за правничу допомогу, передбачену п.п. 1.1 договору клієнт сплачує АО гонорар (винагороду) впродовж 5 календарних днів на підставі встановленого звіту. За домовленістю сторін допускається здійснення попередньої оплати послуг на підставі виставленого АО рахунку.
Пунктом 4.2 передбачено, що розмір гонорару погоджується сторонами додатково у додатках до цього договору, які є його невід`ємними частинами. Кількість годин, витрачених АО та вид юридичної (правничої) допомоги зазначаються Адвокатським об`єднанням у звіті, який є підставою для оплати послуг та/або остаточного розрахунку за надані послуги у випадках, якщо клієнт здійснив попередню оплату. 
Гонорар не включає фактичні витрати, які пов`язані з виконання АО зобов`язань за даним договором, які клієнт повинен оплатити за умови, що такі фактичні витрати чи здійснення таких фактичних витрат було попередньо погоджено з клієнтом (п. 4.3 договору).
14.06.2024 між ОСОБА_1 (клієнт) та АО «Стеллар Партнерс» укладено додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №АО 13/0624 про те, що на умовах, визначених договором, клієнт уповноважує АО на надання правничих послуг щодо захисту (представництва) її прав та інтересів, порушених АТ «Укргазвидобування» унаслідок невиконання умов контракту
№394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування» Кобець О.А. від 08.05.2020 щодо виплати винагороди, в тому числі посадового окладу, та виплати гарантій та компенсацій при звільненні, в тому числі вихідної допомоги (п. 1 додатку №1 до договору). 
Пунктом 3 додатку №1 до договору передбачено, що орієнтовна вартість послуг за цим додатком становить 60 000 грн, розрахована з врахуванням того, що вартість 1 години роботи АО дорівнює 2 500,00 грн (том 3, а.с. 6).
За попереднім розрахунком судових витрат на правничі послуги які позивач планувала понести у зв`язку з розглядом судового спору складав 67 500 грн, з яких:
- аналіз наданих матеріалів справи, практики Верховного Суду, формування правової позиції – 4 години, вартістю 10 000 грн;
- підготовка адвокатських запиті – 3 години, вартістю 7 500 грн;
- підготовка проекту позовної заяви – 10 годин, вартістю 25 000 грн;
- підготовка додатків до позовної заяви, подання до суду – 1 година, вартістю 2 500 грн;
- підготовка адвоката до підготовчого судового засідання – 2 години (в розрахунок береться 2 судових засідання), вартістю 5 000 грн;
- участь адвоката в підготовчому судовому засіданні – 2 години (в розрахунок береться 2 судових засідання), вартістю 5 000 грн;
- підготовка адвоката до судового засідання по суті – 3 години (в розрахунок береться 2 судових засідання), вартістю 7 500 грн;
- участь адвоката до судового засідання по суті – 3 (в розрахунок береться 2 судових засідання), вартістю 7 500 грн;
- аналіз відзиву на позов, підготовка відповіді на відзив, направлення сторонам та подання до суду – 8 годин, вартістю 20 000 грн;
- підготовка клопотань/заяв (у разі необхідності) – 2 години, вартістю 5 000 грн (том 3, а.с. 47 зворот).

Згідно з детального опису послуг (Звіт (проміжний) № 1 до Договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 26.07.2024, АО «Стеллар Партнерс» надало ОСОБА_1 на суму 60 000 грн наступні правничі послуги:
- аналіз матеріалів, що стосуються спірних правовідносин - 4,5 години, вартістю 11 250 грн;
- оцінка та формування правничої позиції, в тому числі з врахуванням практики Верховного Суду - 3 години, вартістю 7 500 грн;
- підготовки проекту позовної заяви - 10,5 годин, вартістю 26 250,00 грн;
- підготовки додатків до позовної заяви, направлення позову з додатками до суду - 2 години, вартістю 5 000,00 грн;
- підготовки адвокатських запитів та їх направлення - 5 запитів по 2 000 грн за запит, разом 10 000 грн (том 5, а.с. 37).
Відповідно до рахунку-фактури №24/06-24-2 від 24.06.2024 АО «Стеллар Партнерс» (виконавець) надало ОСОБА_1 (замовник) правничу допомогу в сумі 60 000 грн (том 5, а.с. 37).
З платіжних інструкцій від 24.06.2024 №1624230120 та №1624230021 вбачається, що ОСОБА_1 згідно рахунку 24/06-24-2 від 24.06.2024 сплатила АО «Стеллар Партнерс» по 30 000 грн, на загальну суму 60 000 грн (том 5, а.с. 38). 
26.07.2024 сторонами підписано Акт здачі-прийняття наданих послуг №26/07 до договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024 (згідно додатку №1 до договору № АО 13/06-24 від 24.06.2024) про те, що виконавець надав (передав), а замовник прийняв надані виконавцем послуги, указані в детальному описі послуг (Звіт (проміжний) №1 до Договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024, вартість яких становить 60 000 грн в повному обсязі та належної якості відповідно до договору. Замовник здійснив оплату наданих правових послуг в загальному розмірі 60 000 грн. Претензій, зауважень щодо наданих виконавцем послуг відповідно до договору замовник до виконавця не має. Виконавець немає претензій по оплаті юридичних послуг (том 5, а.с. 39). 

Згідно з детальним описом послуг (Звіт) №2 до Договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 06.09.2024, АО «Стеллар Партнерс» надало ОСОБА_1 на суму 28 750 грн наступні правничі послуги:
- підготовка клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи №750/9909/24 з додатками - 2,5 години, вартістю 6 250 грн;
- підготовка заяви про зміну предмету спору та збільшення розміру позовних вимог з урахуванням відповідей на адвокатський запит - 2 години, вартістю 5 000 грн;
- підготовки адвоката до підготовчого судового засідання, призначеного на 12.08.2024 у справі №750/9909/24 - 1 година, вартістю 2 500 грн;
- участь адвоката в підготовчому судовому засіданні, призначеному на 12.08.2024, у справі №750/9909/24 - 1 година, вартістю 2 500 грн;
- аналіз відзиву на первісний позов у справі №750/9909/24 - 1 година, вартістю 2 500 грн;
- підготовка відповіді на відзив на первісний позов у справі №750/9909/24 - 4 година, вартістю 10 000 грн (том 5, а.с. 39 зворот).
Відповідно до рахунку-фактури №06/09-24-2 від 06.09.2024 АО «Стеллар Партнерс» (виконавець) надало ОСОБА_1 (замовник) правничу допомогу в сумі 28 750 грн (том 5, а.с. 40).
З платіжної інструкції №1687905361 від 06.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 згідно рахунку №06/09-24-2 від 06.09.2024 сплатила АО «Стеллар Партнерс» 20 750 грн (том 5, а.с. 40 зворот).
З платіжної інструкції №1690572324 від 09.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 згідно рахунку 06/09-24-2 від 06.09.2024 сплатила АО «Стеллар Партнерс» 8 000 грн (том 5, а.с. 41).
10.09.2024 сторонами підписано Акт здачі-прийняття наданих послуг №10/24-2 до договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024 (згідно додатку №1 до договору № АО 13/06-24 від 14.06.2024) про те, що виконавець надав (передав), а замовник прийняв надані виконавцем послуги, указані у детальному описі послуг (Звіт (проміжний) №2 до Договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024 (за позовом ОСОБА_1 ), вартість яких становить 28 750 грн в повному обсязі та належної якості відповідно до договору. Замовник здійснив оплату наданих правничих послуг в загальному розмірі 28 750 грн на підставі рахунку-фактури №06/09-24-2 від 06.09.2024, що є повною оплатою даного рахунку. Послуги надані виконавцем в повному обсязі. Претензій, зауважень щодо наданих виконавцем послуг відповідно до договору замовник до виконавця не має. Виконавець немає претензій по оплаті юридичних послуг (том 5, а.с. 41 зворот).

Згідно з детальним описом послуг (Звіт) №3 до Договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 06.09.2024, АО «Стеллар Партнерс» надало ОСОБА_1 на суму 30 000 грн наступні правничі послуги:
- аналіз зустрічної позовної заяви у справі №750/9909/24 та формування правової позиції, кількість витрачених годин складає - 2 год, вартістю 5 000 грн;
- підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву у справі №750/9909/24 - 5 годин, вартістю 12 500 грн;
- аналіз відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву у справі №750/9909/24 - 1 година, вартістю 2 500 грн;
- підготовки заперечень на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву у справі №750/9909/24 - 4 години, вартістю 10 000 грн (том 5, а.с. 42). 
Відповідно до рахунку-фактури №06/09-24-3 від 06.09.2024 АО «Стеллар Партнерс» (виконавець) надало ОСОБА_1 (замовник) правничу допомогу в сумі 30 000 грн (том 5, а.с. 42 зворот).
З платіжної інструкції №1687929119 від 07.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 згідно рахунку №06/09-24-3 від 06.09.2024 сплатила АО «Стеллар Партнерс» 30 000 грн (том 5, а.с. 43).
09.09.2024 сторонами підписано Акт здачі-прийняття наданих послуг №09/24 до договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024 (згідно додатку № 1/1 до договору № АО 13/06-24 від 13.08.2024) про те, що виконавець надав (передав), а замовник прийняв надані виконавцем послуги, указані у детальному описі послуг (Звіт (проміжний) № 3 до Договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 від 13.06.2024, вартість яких становить 30 000 грн в повному обсязі та належної якості відповідно до договору. Замовник здійснив оплату наданих правничих послуг в загальному розмірі 30 000 грн. Послуги надані виконавцем в повному обсязі. Претензій, зауважень щодо наданих виконавцем послуг відповідно до договору замовник до виконавця не має. Виконавець немає претензій по оплаті юридичних послуг (том 5, а.с. 43 зворот).
Ураховуючи вищевикладене, Кобець О.А. сплатила АО «Стеллар Партнерс» за надання правничої допомоги у загальному розмірі 118 750 грн (60 000 грн + 28 750 грн + 30 000 грн).

Представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Ігнатенко О.О. на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВВ №1046940, виданого Адвокатським об`єднанням «Стеллар Партнерс» на підставі договору про надання правничої допомоги №13/06-24 від 13.06.2024 (том 6, а.с. 44).
07.03.2025 між сторонами укладено Додаток №3 до договору про надання правничої допомоги №АО 13/06-24 про те, що на умовах, визначених договором, клієнт уповноважує АО на надання правничих послуг щодо захисту (представництва) її прав та інтересів, порушених директором АТ «Укргазвидобування» унаслідок невиконання умов контракту №394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування» Кобець О.А. від 08.05.2020 щодо виплати базової частини винагороди у вигляді посадового окладу, та виплати гарантій та компенсацій при звільненні, в тому числі вихідної допомоги, у межах справи №750/9909/24, в Чернігівському апеляційному суді (п. 1 додатку № 3 до договору).
Пунктом 2 додатку №3 до договору передбачено, що за цим додатком сторони домовились про надання клієнту правничих послуг визначених в п. 1 цього додатку, в суді апеляційної інстанції по справі №750/9909/24, а саме:
- аналіз апеляційної скарги АТ «Укргазвидобування», з врахуванням судової практики, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 та на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.02.2025 по справі №750/9909/24, оцінка та формування правової позиції захисту – 2 години, 5 000 грн (п.п. 2.1. додатку № 3 до договору); 
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу АТ «Укргазвидобування» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 17.01.2025 та на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.02.2025 по справі №750/9909/24 в межах справи №750/9909/24 – 6 годин, 15 000 грн (п.п. 2.2. додатку № 3 до договору);
- підготовка адвоката до одного судового засідання, призначеного в Чернігівському апеляційному суді в межах справи №750/9909/24 – 1 година, 2 500 грн (п.п. 2.3. додатку № 3 до договору);
- участь адвоката в судовому засіданні, призначеному в Чернігівському апеляційному суді в межах справи №750/9909/24 – 2 години, 5 000 грн (п.п. 2.4. додатку № 3 до договору);
Згідно з п. 3 додатку № 3 до договору орієнтовна вартість послуг за цим додатком становить 27 500 грн, розрахована із врахуванням того, що вартість 1 години роботи АО дорівнює 2 500 грн.
Сторони домовились про здійснення клієнтом попередньої оплати послуг у розмірі 50% від суми, зазначеної у п. 2 цього додатку, на підставі виставленого АО рахунку (п.п. 3.1. додатку № 3 до договору).
Відповідно до п. 4 додатку № 3 до договору сторони домовились, що остаточна вартість послуг, передбачена у п. 2 цього додатку, визначається на підставі Звіту, який містить кількість годин, витрачених АО на вид юридичної (правничої) допомоги. При цьому, такий звіт є підставою для проведення остаточного розрахунку на надані послуги у випадку, якщо клієнт здійснив попередню оплату послуг на підставі п. 2.1. цього додатку.
Сторони домовились, що проведення остаточного розрахунку з АО за правничу допомогу, передбачену в п. 1 цього додатку, клієнт здійснює впродовж 5 календарних днів на підставі направленого АО Звіту, але за умови, що клієнт попередньо (до направлення) погодив такий звіт (п.п. 4.1. додатку № 3 до договору).
Пунктом 5 додатку № 3 до договору передбачено, що після надання послуг за цим Додатком такі послуги оформлюються Звітом, про що сторони підписують Акт здачі-прийняття наданих послуг.
Даний додаток є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024. Цей Додаток набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до виконання сторонами взятих на себе обов`язків за цим Додатком (п. 6,7 додатку № 3 до договору (том 6, а.с. 45).

Згідно з детальним описом послуг (Звіт) № 5 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 17.03.2025, АО «Стеллар Партнерс» надало ОСОБА_1 в Чернігівському апеляційному суді на суму 22 500 грн наступні правничі послуги:
- аналіз апеляційної скарги АТ «Укргазвидобування», що подана на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025, ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.02.2025 по справі №750/9909/24, формування правової позиції захисту – 2 години, вартістю 5 000 грн;
- юридична консультація щодо стратегії захисту інтересів клієнта та щодо підстав заперечень на подану АТ «Укргазвидобування» у справі №750/9909/24 апеляційну скаргу – 1 година, вартістю 2 500 грн;
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу АТ «Укргазвидобування», що подана на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 17.01.2025, ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.02.2025 по справі №750/9909/24 – 6 годин, вартістю 15 000 грн (том 6, а.с. 46).
Відповідно до рахунку-фактури № 17/03-25 від 13.03.2025 АО «Стеллар Партнерс» (виконавець) надало ОСОБА_1 (замовник) правничу допомогу в сумі 22 500 грн (том 6, а.с. 46 зворот).
З платіжної інструкції №1870352388 від 26.03.2025 вбачається, що ОСОБА_1 згідно рахунку 17/03-25 від 17.03.2025 сплатила АО «Стеллар Партнерс» 22 500 грн (том 6, а.с. 47).
26.03.2025 сторонами підписано Акт здачі-прийняття наданих послуг №26/03 до договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024 про те, що виконавець надав (передав), а замовник прийняв надані виконавцем послуги, указані у детальному описі послуг (Звіт) № 5 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, вартість яких становить 22 500 грн в повному обсязі та належної якості відповідно до договору. Замовник здійснив оплату наданих правничих послуг в загальному розмірі 22 500 грн на підставі рахунку-фактури № 17/03-25 від 17.03.2025. Послуги надані виконавцем в повному обсязі. Претензій, зауважень щодо наданих виконавцем послуг відповідно до договору замовник до виконавця не має. Виконавець немає претензій по оплаті юридичних послуг (том 6, а.с. 47 зворот).

Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката Ігнатенка О.О. у суді першої та апеляційної інстанцій та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлений спосіб та строки колегія суддів уважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, а їх сума детально описана та обґрунтована у наданих документах.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Ураховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, відсутності заперечень відповідача щодо їх розміру, апеляційний суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Ігнатенко О.О. у суді першої та апеляційної інстанцій підлягають відшкодуванню.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на 57,68 % сума стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції складає 68 495 грн (118 750 грн х 57,68%), у суді апеляційної інстанції складає 12 978 грн (22 500 грн х 57,68).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                             У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості  по заробітній платі (базової частини винагороди) – скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості  по заробітній платі (базової частини винагороди) - відмовити.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2025 року в частині визначених до стягнення з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, витрат на професійну правничу допомогу та витрат по сплаті судового збору змінити, зменшивши:
- суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 5 258 139,04 грн до 2 648 836,96 грн;
- суму витрат на професійну правничу допомогу зі 118 750 грн до 68 495 грн;
- суму витрат по сплаті судового збору з 15 140 грн до 8 732,75 грн.
В іншій частині рішення суду - залишити без змін.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 лютого 2025 року – скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» 9 358,48 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 12 978 грн у відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 15 травня 2025 року.

Головуюча                                                                  О.Є.Мамонова

Судді                                                                            О.І.Онищенко

                                                                                      Н.В.Шитченко