ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. 	Справа № 520/28028/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.
суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання  Кривенка Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шляхова О.М.) від 23.12.2024 року по справі № 520/28028/24
за позовом             ОСОБА_1  
до            Військової частини НОМЕР_1                    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: 
- визнати рішення командира військової частини НОМЕР_1 № 27/31680/24-Вн від 28.08.2024 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 на звільнення на підставі п. 2 ч. 4 (частини 12) ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" протиправним, скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні з військової служби на вищезазначених підставах;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 та прийняти рішення, щодо звільнення Позивача, з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 (частини 12) ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи - не врахував довідку ЛКК № 415 від 18.12.2023, яка підтверджує необхідність постійного догляду за батьком позивача, який має важкі обмеження здоров`я та потребує сторонньої допомоги. Відсутність формального підтвердження інвалідності не позбавляє його права на догляд, оскільки наявні медичні документи свідчать про його потреби. В свою чергу, відповідач не лише проігнорував рапорт позивача від 28.08.2024, але й не надав належної відповіді. Також вказує, що суд проігнорував, що позивач є єдиним опікуном. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відмовити. Вказує, що згідно долучених до рапорту документів відсутні документи, які б підтверджували те, що член сім`ї першого ступеня спорідненості, яким є батько позивача ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю І або ІІ групи.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
28 серпня 2024 року позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, через що просив звільнити його на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Відповіддю від 17.09.2024 № 08/34689/24-Вих позивачу відмовлено у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби із зазначенням про те, що відсутні документи, які підтверджують наявність інвалідності.
Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно та обґрунтовано відмовив у задоволенні рапорту позивача, адже відсутні документи, які б підтверджували те, що член сім`ї першого ступеня спорідненості, яким є батько позивача є інвалідом ІІ групи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.
Так, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з приписами абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
З системного аналізу вищевказаних норм слідує, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період звільняються з військової служби через сімейні обставини у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що 27.08.2024 ОСОБА_1 подав рапорт вих. № 27/31406/24-Вн та рапорт від 28.08.2024 № 27/31680/24-Вн. 
Відповідно до Листа в.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 08/34689/24-Вн від 17.09.2024 позивачу доведено до відома рішення атестаційної комісії, а саме: 06 та 14 вересня 2024 року проведені засідання атестаційної комісії, на яких були розглянуті питання щодо переміщення військовослужбовців для подальшого проходження служби в межах прикордонного загону та за межі, зарахування до офіцерських кадрів, надання дозволу на вступ до вищого військового навчального закладу, звільнення з військової служби. За результатом засідання прийняті наступні рішення, зокрема щодо рапорту ОСОБА_1 від 27.08.2024 № 27/31406/24-ВН та рапорт ОСОБА_1 від 28.08.2024 № 27/31680/24-Вн. Відсутні документи, які підтверджують наявність інвалідності.
Як зазначає сам позивач, до рапорту від 28.08.2024 він долучив копію паспорту ОСОБА_1 , реєстраційну картку платника податків ОСОБА_1 , паспорт та реєстраційну картку платника податків ОСОБА_2 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , свідоцтво про смерть № НОМЕР_4 , свідоцтво про смерть № НОМЕР_5 , свідоцтво про народження № НОМЕР_6 , довідку ЛКК № 415, акт встановлення факту здійснення догляду.
Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ./а.с.16/
Відповідно до Висновку Лікарсько-консультативної комісії КНП "Центр первинної медичної допомоги Золочивської селищної ради" № 415 від 18.12.2023, ОСОБА_2 за станом здоровя потребує постійного стороннього догляду. /а.с. 22/
Водночас, як вже зазначалось вище, з аналізу підпункту "г" пункту 2  частини  четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для звільнення зі служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період звільняються з військової служби через сімейні обставини у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Однак, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 є інвалідом І чи ІІ групи, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 520/28028/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    В.В. Катунов   	

Повнйи текст постанови складений 17.04.25 року.