ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №910/6311/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В.А.,

представників учасників справи:
від позивача: Вербовий Р.П.,
від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петросяна Володимира Олександровича

на рішення Господарського суду міста Києва (Літвінова М.Є.)
від 09.09.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Руденко М.А., Барсук М.А., Кропивна Л.В.)
від 14.01.2025 (повний текст складений 20.01.2025)

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Петросяна Володимира Олександровича
до Акціонерного товариства "Універсал Банк"

про визнання недійсним правочину про односторонню відмову,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
1.          Фізична особа-підприємець Петросян Володимир Олександрович (далі - Позивач, Скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - Відповідач) про визнання недійсним правочину, вчиненого Відповідачем, щодо односторонньої відмови від договору банківського обслуговування.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю рішення Відповідача щодо припинення співпраці у межах банківського обслуговування у зв`язку зі встановленням Позивачу неприйнятно високого рівня ризику.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі №910/6311/24, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
4.          Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:
- Відповідач, здійснивши належну перевірку фінансових операцій Позивача та виявивши підозрілу діяльність, керуючись спеціальним законом, виконав обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив Позивачу неприйнятно високий ризик ділових відносин. Як наслідок, Відповідач відмовився від підтримання ділових відносин з Позивачем для уникнення ризиків використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення;
- при встановленні Позивачу неприйнятно високого ризику Відповідач взяв до уваги факти та обставини, які свідчать про підозрілу фінансову діяльність. Так, за період 01 січня 2023 року - 23 жовтня 2023 року з рахунку Позивача були зняті готівкові кошти у загальному розмірі 7 000 000 грн, тобто фактично відбувалося виведення готівкою всіх сум, що надходили на рахунок Позивача. Крім цього, за період 01 січня 2023 року - 30 жовтня 2023 року Позивач здійснював р2р-перекази на користь фізичних осіб на суму більш як 1 600 000 грн. Вказані операції є нетиповими для підприємницької діяльності Позивача; їх економічна сутність та результат для Позивача не є обґрунтованими і очевидними;
- пояснення Позивача не містили повної інформації та підтверджуючих документів, що були витребувані Відповідачем у запиті. Інформацію щодо використання готівкових коштів Позивач надавав неохоче (стверджуючи про відсутність у нього відповідного обов`язку і конфіденційність запитуваної інформації щодо зберігання / витрачання готівкових коштів) та в обсязі, що, вочевидь, є недостатнім, аби банк міг виконати покладені на нього законом обов`язки та мінімізувати ризики, пов`язані з таким клієнтом;
- доводи Позивача щодо відсутності у нього обов`язку та бажання надавати запитувані пояснення суб`єкту первинного фінансового моніторингу є безпідставними й такими, що не узгоджуються з приписами частини сьомої статті 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення (далі - Закон №361-IX);
- грошові кошти від підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця можуть використовуватися як для підприємницької діяльності, так і для власних потреб (як фізичної особи). Водночас відповідно до Інструкції про відкриття та закриття рахунків клієнтів банків, затвердженої постановою Національного банку України від 27.12.2019 №162, за поточними рахунками в національній валюті фізичної особи-підприємця здійснюються всі види розрахунково-касових операцій, крім операцій, пов`язаних із власними потребами. Після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом, такі особи мають право перерахувати свій "чистий дохід" на власний рахунок фізичної особи, відкритий для власних потреб, зняття готівки з якого дійсно не моніториться банком і не дає йому право вимагати підтверджуючі документи щодо використання таких готівкових коштів фізичною особою. Натомість зняття готівки з підприємницького рахунку управнює банк вимагати подання підтверджуючих документів про використання таких коштів та, відповідно, породжуючи обов`язок у фізичної особи-підприємця надати пояснення і документальні підтвердження на запит банківської установи про використання знятої готівки;
- посилання Відповідача в листі від 25.01.2024 на частину другу (а не четверту) статті 1075 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не спростовує факту існування юридичної підстави, визначеної статтею 15 Закону №361-IX, та наявності у Відповідача пов`язаного з нею права на односторонню відмову від договору, що було реалізоване ним;
- доводи про відсутність у матеріалах справи оформленого Відповідачем рішення у вигляді висновку чи іншого документа про встановлення Позивачу неприйнятно високого рівня ризику не спростовує встановлених обставин. Крім того, Позивач не заявляв клопотань щодо витребування відповідних доказів під час розгляду справи судом першої інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи
5.          29 січня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить скасувати їх та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
6.          Підставами касаційного оскарження Скаржник визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):
- щодо пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - в оскаржуваних судових рішеннях не були враховані висновки Верховного Суду:
1) про застосування частини шостої статті 7, статей 11, 12, 15 Закону №361-IX, викладені у постановах від 20.01.2022 у справі №910/18504/20, від 28.02.2023 у справі №910/10855/21, від 09.01.2024 у справі №922/1253/23, від 17.10.2024 у справі №910/18889/23;
2) про застосування статей 14, 73, 74, 77, 79 ГПК України, викладені у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №910/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17;
- щодо пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України - суд порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: неналежно досліджено підстави та обґрунтованість встановлення Скаржнику неприйнятно високого ризику, оскільки в матеріалах справи відсутнє рішення Відповідача про його встановлення. Посилання Відповідача на повідомлення про встановлення неприйнятно високого ризику та розірвання ділових відносин не може братися до уваги як доказ прийняття відповідного рішення, оскільки таке повідомлення і рішення про встановлення неприйнятного високого ризику є різними документами: перше є тільки інформацією для клієнта банку про припинення з ним ділових відносин, а друге - документом, згідно з яким фактично припиняються ділові відносини з банком. Відсутність зазначеного рішення перешкоджає можливості з`ясувати причини встановлення Відповідачем клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин.
7.          21 березня 2025 року, в межах встановленого Верховним Судом строку, Відповідач із використанням підсистеми "Електронний суд" подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.
8.          Доводи відзиву переважно дублюють мотиви, якими керувалися суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
9.          01 липня 2020 року на підставі анкети-заяви Скаржник (клієнт) та Відповідач (банк) уклали договір про надання банківських послуг (далі - Договір).
10.          На виконання Договору Відповідач відкрив Скаржнику поточний рахунок № НОМЕР_1 для здійснення підприємницької діяльності, основний код економічної діяльності Скаржника - 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування. Валюта рахунку - UAH (далі - Рахунок НОМЕР_2).
11.          Згідно з пунктом 2 анкети-заяви підписанням Договору клієнт підтверджує, що ознайомлений з актуальною (чинною) редакцією Moнoправил monobank | Universal Bank, що розміщені за посиланням: www.monobank.ua/terms, тарифами, що розміщені за посиланням: www.monobank.ua/rates, та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони клієнту зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
12.          У пункті 2.5 Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank (далі - Умови) вказано, що, укладаючи Договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами Договору.
13.          Пунктом 4.3.6 Умов встановлено право банку витребовувати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та / або верифікації, аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Право банку корелюється з відповідним обов`язком клієнта, який закріплений пунктом 4.2.1 Умов.
14.          Пункт 4.3.10 Умов закріплює право банку відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Банк може в передбаченому чинним законодавством порядку призупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (в тому числі шляхом припинення ділових відносин) або проведення фінансової операції, а також застосувати інші заходи перестороги при наявності підстав, передбачених: Законом №361-IX; Законом України "Про банки і банківську діяльність"; Законом України "Про санкції"; нормативними актами Національного банку України, які регулюють здійснення банками фінансового моніторингу; внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу або іншими нормами чинного законодавства України та міжнародних договорів України.
15.          Відповідно до пункту 10.2 Умов Договір укладається на 99 років та набирає чинності з моменту підписання клієнтом анкети-заяви.
16.          Пунктом 10.4.1 Умов передбачено, що Договір може бути розірвано за ініціативою однієї із сторін.
17.          За змістом пункту 10.4.3 Умов розірвання Договору за ініціативою банку здійснюється шляхом відповідного повідомлення клієнта будь-якими каналами дистанційної комунікації, в тому числі, але не виключно, шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну пошту клієнта та / або надсилання повідомлення в мобільний додаток тощо.
18.          У пункті 10.6 Умов визначено, що у випадку прийняття банком рішення відмовитися від підтримання ділових відносин на підставі статті 15 Закону №361-IX, банк в день надсилання повідомлення клієнту з ініціативою щодо розірвання Договору через будь-які канали дистанційного обслуговування блокує рахунки клієнта (обмежує в користуванні рахунками), що були відкриті згідно з Договором. За наявності залишку грошових коштів на рахунках клієнта, відкритих відповідно до умов Договору, і якщо клієнт протягом 10 календарних днів після повідомлення про розірвання з ним Договору з ініціативи банку не звернувся з дорученням про переказ залишку на рахунок клієнта в іншому банку, банк переносить залишок грошових коштів на транзитний рахунок №2903 та обліковує (зберігає) до часу звернення клієнта до банку для переказу на рахунок клієнта в іншому банку, але не довше, ніж 3 роки з дати перенесення коштів на відповідний балансовий рахунок.
19.          Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що 22 листопада 2023 року Відповідач звернувся до Скаржника із запитом (шляхом надсилання на електронну пошту) про надання документів та інформації стосовно суті проведених клієнтом операцій за рахунком, відкритим у банку, а саме:
- договорів (у тому числі додаткових угод, актів, рахунків-фактур, накладних та ін.) із контрагентами товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Рентал Маркет" (код ЄДРПОУ 41865425), ТОВ "Фуд Траффік" (код ЄДРПОУ 43349851), ТОВ "Хейрі Делайт" (код ЄДРПОУ 44790143);
- письмових пояснень щодо суті господарської діяльності, переліку / бізнес-схеми основних контрагентів, з якими ведеться співпраця;
- пояснень щодо необхідності зняття та підтверджуючих документів щодо цільового використання готівкових коштів, які були зняті з карткових рахунків за період 01 січня 2023 року - 23 жовтня 2023 року в розмірі 7 000 000 грн;
- пояснень та підтверджуючих документів щодо здійснення р2р-переказів на користь фізичних осіб більш як на 1    600 000 грн за період 01 січня 2023 року - 30 жовтня 2023 року.
20.          У відповідь на запит 23 листопада 2023 року Скаржник надав договори про надання послуг та акти здачі-приймання робіт з контрагентами, а також пояснення, що зняття готівкових коштів, які є чистим прибутком від здійснюваної господарської діяльності, відбувалося з огляду на встановлені обмеження на зняття готівкових коштів у банківській системі та з метою забезпечення повного доступу до своїх заощаджень у будь-який час, можливості їх конвертувати, вносити на рахунок, поповняти особисті картки цього та інших банків.
21.          До матеріалів справи Скаржник долучив такі документи:
- договори про надання послуг від 04.01.2021 №П-ФТ-21конс, №П-ФТ-21сер, укладені з ТОВ "Фуд Траффік", та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);
- договір про надання послуг від 04.01.2019 №П-РМ-04/01/конс, укладений з ТОВ "Рентал Маркет", додаткові угоди до договору та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);
- договір про надання послуг від 01.11.2022 №П-ХД-22конс, укладений з ТОВ "Хейрі Делайт", додаткову угоду щодо внесення змін та про розірвання договору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);
- виписку по рахунку в АТ "КредоБанк" станом на 24 листопада 2023 року;
- податкові декларації платника єдиного податку (2021-2024 роки);
- виписку по іншим рахункам, відкритим у Відповідача.
22.          24 листопада 2023 року Відповідач надіслав Скаржнику лист, яким зауважив про факт користування рахунком для численного зняття готівкових коштів, у зв`язку з чим і виникли питання щодо економічної суті операцій виведення всіх сум, що надходили на рахунок у вказаний період. Саме тому у межах поточної перевірки виникла необхідність уточнення цієї інформації. Відповідач повторно просив Скаржника надати додаткове документальне підтвердження щодо цільового використання готівкових коштів.
23.          У відповідь Скаржник надав виписку з Акціонерного товариства "КредоБанк" про поповнення валютного рахунку; щодо надання інформації про місце і форму зберігання решти коштів зауважив, що вона є конфіденційною, а тому він не має бажання її розголошувати.
24.          Як зазначав Скаржник, надалі на його електронну адресу надійшов лист без номеру, підпису і дати, лише з логотипом Universal Bank, яким повідомлялося про розірвання ділових відносин з 29 листопада 2023 року. Припинено доступ до застосунку Monobank.
25.          07 грудня 2023 року Скаржник звернувся до Відповідача з листом, у якому просив уточнити причини прийнятого Відповідачем рішення та можливість його перегляду.
26.          Відповідач листом від 25.01.2024 повідомив, що 29 листопада 2023 року за результатами переоцінки ризику Скаржнику було встановлено неприйнятно високий рівень ризику, у зв`язку з чим Відповідач зобов`язаний виконувати заходи, передбачені статтею 15 Закону №361-IX.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
27.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника Скаржника, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
28.          Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги.
Клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
29.          Згідно зі статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до банківських послуг, зокрема, належить відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу).
Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.
Банк має право надавати платіжні послуги відповідно до Закону України "Про платіжні послуги" з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність банків.
30.          За змістом статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
31.          Договір банківського рахунка укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка в банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 ЦК України).
32.          Суди попередніх інстанцій встановили, що 01 липня 2020 року на підставі анкети-заяви Скаржник (клієнт) та Відповідач (банк) уклали Договір, на виконання якого Відповідач відкрив Скаржнику Рахунок НОМЕР_2.
33.          Стаття 1068 ЦК України закріплює обов`язок банку вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
34.          Частина перша статті 1074 ЦК України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
35.          Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону №361-IX. Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.
Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом №361-IX. Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.
36.          У Законі №361-IX, зокрема, визначено, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу; фінансовий моніторинг - це сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу (пункти 39, 66 частини першої статті 1)
37.          Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин (частина друга статті 11 Закону №361-IX).
38.          Частиною сьомою статті 11 Закону №361-IX передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
39.          Суб`єкт первинного фінансового моніторингу (банк) зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим; наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: 1) є складними фінансовими операціями; 2) є незвично великими фінансовими операціями; 3) проведені у незвичний спосіб; 4) не мають очевидної економічної чи законної мети (частини перша, третя статті 12 Закону №361-IX).
40.          Відповідно до частини шостої статті 7 Закону №361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі:
- неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією;
- наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
41.          Згідно з частиною першою статті 15 Закону №361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин / відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка / відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
42.          За результатами розгляду справи суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що Відповідач, здійснивши належну перевірку Скаржника та виявивши підозрілу діяльність, керуючись спеціальним законом, виконав власний обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив Скаржнику неприйнятно високий ризик ділових відносин. Як наслідок, Відповідач відмовився від підтримання ділових відносин для уникнення ризиків використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення.
43.          Пунктом 39 частини першої статті 1 Закону №361-IX унормовано, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.
44.          Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 №65 (далі - Положення №65).
45.          За змістом пунктів 34-37 Положення №65 банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.
Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.
Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.
Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
46.          Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення №65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність / значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки / вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення №65).
47.          Банк за результатами здійснення оцінки ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) із клієнтом установлює рівень ризику, використовуючи скорингову ризик-модель, що враховує наявність притаманних клієнту, його діяльності (у тому числі тієї, що очікується на етапі встановлення ділових відносин із клієнтом) критеріїв ризику (пункт 54 Положення №65).
48.          Відповідно до пункту 55 Положення №65 шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.
49.          Банк запроваджує власну скорингову ризик-модель і самостійно визначає вхідні дані та інформаційні джерела для проведення оцінки ризиків, алгоритм (модель) проведення оцінки ризиків та шкалу визначення рівнів ризиків (пункт 56 Положення №65).
50.          Пунктом 61 Положення №65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону №361-IX, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо:
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та / або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, інших злочинів;
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.
51.          Згідно з пунктом 1 Додатку №12 до Положення №65 банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин / відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка / відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону №361-IX.
52.          Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку №12 до Положення №65 банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:
- складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону №361-IX у кожному випадку;
- порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону №361-IX (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).
53.          Верховний Суд неодноразово наголошував (справи №910/18504/20, №910/10855/21, №922/1253/23, №757/57487/20-ц), що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.
Разом із тим право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.
Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи зі встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.
54.          Приписи статті 15 Закону №361-IX уповноважують банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.01.2024 у справі №922/1253/23.
55.          Суди попередніх інстанцій встановили, що Відповідач, здійснивши належну перевірку фінансових операцій Скаржнику та виявивши підозрілу діяльність, керуючись спеціальним законом, виконав обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив Скаржнику неприйнятно високий ризик ділових відносин.
56.          Натомість Скаржник стверджує про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 7, статей 11, 12, 15 Закону №361-IX, викладених у постановах від 20.01.2022 у справі №910/18504/20, від 28.02.2023 у справі №910/10855/21, від 09.01.2024 у справі №922/1253/23, від 17.10.2024 у справі №910/18889/23.
57.          Суд звертає увагу, що підставою касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постанові Верховного Суду, саме у подібних правовідносинах.
58.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що подібність правовідносин необхідно визначати відповідно до їх елементів. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст (взаємні права й обов`язки суб`єктів). Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність необхідно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
59.          Предметом позову в справах, на які посилається Скаржник, також були вимоги про визнання недійсними односторонніх правочинів, вчинених банками, щодо розірвання договорів з клієнтами у зв`язку із встановленням їм неприйнятно високого рівня ризику.
Аналізуючи положення частини шостої статті 7, статей 11, 12, 15 Закону №361-IX та статті 1075 ЦК України, Верховний Суд дійшов висновків, що банк наділений правом на відмову від підтримання ділових відносин з клієнтом у зв`язку зі встановленням йому неприйнятно високого ризику, однак це право не є абсолютним та є обмеженим, тому в кожному конкретному випадку банк повинен:
- підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику за результатами проведення внутрішньої перевірки шляхом надання належних доказів, зокрема, рішення у вигляді висновку чи у вигляді іншого документа, який згідно з внутрішніми документами банку вважається таким рішенням, із чітким зазначенням підстав відмови від ділових відносин з клієнтом або вчинення фінансової операції, дотримавшись таким чином принципу змагальності сторін (стаття 13 ГПК України);
- достатнім чином аргументувати, на підставі чого клієнту встановлено неприйнятно високий ризик та за якими критеріями, відповідно до конкретних фактичних обставин.
60.          У спорах між банком та клієнтом, що виникають у зв`язку зі встановленням останньому неприйнятно високого рівня ризику та відмовою від підтримання ділових відносин, вказані висновки є усталеними.
61.          Скаржник також посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України; стверджує про неналежне дослідження підстав та обґрунтованості встановлення йому неприйнятно високого ризику, оскільки в матеріалах справи відсутнє рішення Відповідача; зазначає, що повідомлення та рішення про встановлення неприйнятного високого ризику є різними документами.
62.          Дослідивши наведені Скаржником аргументи, Суд дійшов таких висновків.
63.          У справі №910/18504/20 суди встановили, що банк не довів належними та допустимими доказами обґрунтованості підстав вважати, що клієнт вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражає на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу. 
64.          За обставинами справи №910/10855/21 матеріали не містили рішення банку про встановлення неприйнятно високого ризику за результатами його переоцінки. Банк не довів належними та допустимими доказами    обставин вчинення товариством фінансових (платіжних) операцій, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності в сфері фінансового моніторингу та існування ризику застосування до банку відповідних заходів впливу, зокрема, незаконності джерел походження коштів товариства, інших його активів або прав на такі активи, а також не довів наявності в банківських операціях ознак відмивання доходів. При цьому підозрілість проведення фінансових операцій не може слугувати підставою вважати, що такі фінансові операції підпадають під ознаки підозрілої діяльності клієнта та / або фіктивності діяльності, у зв`язку з чим до позивача мав би бути встановлений неприйнятно високий ризик.
65.          У справі №922/1253/23 суди виходили з відсутності доказів наявності у банку правових підстав для зупинення фінансових операцій клієнта понад 30 робочих днів (прийняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення), встановлення йому статусу неприйнятно високого ризику, дотримання банком процедури звернення до спеціально уповноваженого органу в порядку, визначеному законом.
66.          У справі №910/18889/23 Верховний Суд скасував рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки:
- суди встановили, що під час розгляду справи банк надав, зокрема, витяг з Програми управління ризиками фінансового моніторингу, затвердженої постановою правління банку, щодо показників ризик-апетиту, які вважаються неприйнятними. Банк встановив клієнту неприйнятно високий ризик за кодом 232 "неможливість виконувати визначені Законом №361-IX обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією" згідно з Програмою. Рішення про відмову від ділових відносин банк прийняв на підставі абзацу 3 частини першої статті 15 Закону №361-ІХ, про що повідомив клієнта листами від 09.03.2023 та 30.06.2023;
- водночас разом із листами від 09.03.2023 та 30.06.2023 Банк не надав суду рішення у вигляді висновку чи іншого документа згідно з внутрішніми правилами про встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки та переоцінки ризику з чітким встановленням ідентифікаторів ризику, мотивів їх встановлення, висновків щодо фінансового моніторингу та із зазначенням підстав відмови у підтриманні ділових відносин із позивачем з посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини статті 15 Закону №361-ІХ;
- у матеріалах справи відсутній будь-який внутрішній документ банку або витяг з нього, який встановлює процедуру проведення належної перевірки, переоцінки ризиків та прийняття відповідного рішення стосовно клієнта за результатами їх проведення, дослідивши який суди могли б зробити висновок, що відмова від ділових відносин з клієнтом може відбуватися безпосередньо шляхом складання та направлення листів, а не рішення у вигляді висновку чи іншого документа, погодженого спеціально уповноваженим органом у порядку, визначеному законом, Положенням №65 та внутрішніми документами банку.
67.          З урахуванням викладеного вище, Суд зазначає, що оскаржувані рішення в цій справі не містять належного мотивування:
(1) чи існували достатні підстави вважати, що Скаржник вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності;
(2) якими доказами це підтверджується;
(3) за яким(и) критерієм(ями) Скаржнику встановлено неприйнятно високий ризик.
68.          З метою правильного вирішення спору суди мають встановити:
- чи містять матеріали справи №910/6311/24 внутрішній документ банку або витяг з нього, який встановлює процедуру проведення Відповідачем належної перевірки, оцінки ризиків та прийняття відповідного рішення стосовно клієнта (Скаржника) за результатами їх проведення; якщо так, чи була дотримана вказана процедура з боку Відповідача (пункти 52, цієї постанови).
- які критерії ризиків визначені Відповідачем та в якому документі; якою є пріоритетність / значущість кожного з критеріїв, ураховуючи можливі наслідки / вплив відповідних ризиків, та питома вага для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 46-50 цієї постанови);
- чи подав Відповідач до суду рішення у вигляді висновку чи іншого документа (згідно з внутрішніми правилами банку) з наведенням конкретних критеріїв ризику, мотивів їх встановлення, висновків фінансового моніторингу щодо Скаржника (пункт 52, 66 цієї постанови).
69.          Отже, Суди зобов`язані оцінити надані докази, дослідити підстави та обґрунтованість встановлення Скаржнику відповідної категорії ризику, перевірити проведення внутрішньої перевірки та прийняття рішення про відмову Відповідача від ділових відносин на предмет відповідності законодавству та встановленій внутрішній процедурі.
70.          При цьому суди мають керуватися положеннями законодавства та інформацією сторін, які були актуальні на момент виникнення спірних правовідносин, встановлення банком неприйнятно високого ризику та прийняття рішення про відмову від ділових відносин з клієнтом. Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення (для визнання правочину недійсним з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі №910/18889/23.
71.          У розрізі перевірки цільового використання готівкових коштів, які були зняті Скаржником з карткових рахунків у період 01 січня 2023 року - 23 жовтня 2023 року в розмірі 7 000 000 грн, Суд додатково звертає увагу, що згідно з частиною першою статті 44 Господарського кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) підприємництво здійснюється на основі вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.
72.          Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, зокрема, зазначили, що: (1) за поточними рахунками в національній валюті фізичної особи-підприємця здійснюються всі види розрахунково-касових операцій, крім операцій, пов`язаних із власними потребами; (2) після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом, такі особи мають право перерахувати свій "чистий дохід" на власний рахунок фізичної особи, відкритий для власних потреб, зняття готівки з якого дійсно не моніториться банком і не дає йому право вимагати підтверджуючі документи щодо використання таких готівкових коштів фізичною особою; (3) натомість зняття готівки з підприємницького рахунку управнює банк вимагати подання підтверджуючих документів про використання таких коштів та, відповідно, породжуючи обов`язок у фізичної особи-підприємця з надання пояснень і документальних підтверджень на запит банківської установи про використання знятої готівки.
73.          Разом із тим постанова Національного банку України "Про затвердження Змін до Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів" від 27.12.2019 №162 втратила чинність на підставі постанови Національного банку від 13.06.2022 №118.
74.          Суди не встановили, (1) чи зобов`язаний Скаржник, зважаючи, зокрема, на приписи Договору та Умов, підтверджувати перед Відповідачем цільове використання готівкових коштів, що знімаються з карткових рахунків; (2) якщо так, то на якій підставі, з якою періодичністю та в якому порядку.
75.          Скаржник також зазначає про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування статей 14, 73, 74, 77, 79 ГПК України, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №910/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 (про обов`язок і тягар доказування, стандарти доказування в розрізі змагальності господарського процесу).
76.          Суд звертає увагу, що загальні вказівки про застосування норм процесуального права (щодо доказування, принципу змагальності та ін.) є універсальними, однак такі висновки мають застосовуватися з урахуванням конкретних обставин справи. Подібна за змістом позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.03.2025 у справі №911/3313/23.
77.          У справі №910/18036/17, на яку послався Скаржник, товариство з обмеженою відповідальністю звернулося з позовом до банку, в якому просило зобов`язати його звільнити з-під арешту та закрити рахунки, а також визнати договір припиненим. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в межах зведеного виконавчого провадження №48466787 з примусового виконання наказів Господарського суду Запорізької області державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (позивача). Надалі винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №45897906, що входила до зведеного виконавчого провадження №48466787, та вирішено звільнити з-під арешту кошти товариства, які містяться на рахунках у банку. Втім, на час подання позову арешт з рахунків не знято, чим порушено вимоги Закону України "Про банки і банківську діяльність".
78.          У справі №910/1307/18 спір стосувався різного тлумачення сторонами спору дати укладення договору поставки сої, з яким безпосередньо пов`язаний момент виникнення зобов`язання щодо поставки товару.
79.          За обставинами справи №902/761/18 фермерське господарство звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця про стягнення збитків: упущеної вигоди, орендної плати за землю та зобов`язання зі сплати земельного податку. Позовна заява мотивована тим, що в період з грудня 2017 року до 20 липня 2018 року земельні ділянки, орендовані позивачем, оброблялися відповідачем без достатніх правових підстав, що позбавило позивача можливості посіяти та реалізувати врожай соняшника.
80.          У справі №917/2101/17 позивач виступив майновим поручителем за виконання приватним підприємством кредитних зобов`язань перед відповідачем, передавши останньому в іпотеку нерухоме майно (комплекс нежитлових будівель та споруд). Унаслідок невиконання позичальником кредитних зобов`язань відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності на нерухоме майно позивача. Спір між сторонами виник щодо ціни (вартості) набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки.
81.          Проаналізувавши доводи Скаржника, Суд вважає, що спірні правовідносини у справах №910/18036/17, №910/1307/18, №902/761/18 та №917/2101/17 не є подібними з тими, що виникли у цій справі (№910/6311/24), за змістовим критерієм.
82.          У жодній з наведених справ Верховний Суд не формував висновків про застосування статей 14, 73, 74, 77, 79 ГПК України у спорах між банком та клієнтом, пов`язаних зі встановленням останньому неприйнятно високого рівня ризику та, як наслідок, відмовою від підтримання ділових відносин.
83.          Отже, в цій частині посилання Скаржника є нерелевантними та відхиляються судом.
84.          Водночас окремі аргументи касаційної скарги підтвердилися та, зважаючи на викладене в пунктах 59-74 цієї постанови, дають підстави для скасування оскаржуваних рішень.
85.          Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
86.          Загальні вимоги процесуального права визначають обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
87.          Здійснивши касаційний розгляд справи у межах, визначених статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили наявності або відсутності всіх фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення господарського спору.
88.          За змістом частини другої статті 300 ГПК суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
89.          Водночас такими повноваженнями наділений суд першої інстанції. З урахуванням зазначеного, оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню, а справа - переданню на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
90.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
91.          Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).
92.          Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясовувати та встановлювати фактичні обставини перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, а тому судові рішення підлягають скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
93.          Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, надати оцінку визначальним аргументам учасників справи, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення фактичних обставин, прав та обов`язків сторін. Залежно від встановленого та відповідно до чинного законодавства суди мають вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів і підстав такого вирішення у судових рішеннях.
Судові витрати
94.          Оскільки справа передається на новий розгляд, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами статті 129 ГПК України та / або
Керуючись статтями 300, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петросяна Володимира Олександровича задовольнити частково.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі №910/6311/24 скасувати.
3.          Направити справу №910/6311/24 на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча          Г. Вронська

Судді          Н. Губенко

                                                                                               І. Кондратова