04.04.25
22-ц/812/521/25

Єдиний унікальний номер судової справи: 490/2016/24
Провадження №22-ц/812/521/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

04 квітня 2025 року м. Миколаїв справа № 490/2016/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Серебрякової Т.В., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,
за участю: представника позивача Светлікова Д.Ю., відповідачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Чулупа О.С. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, трьох процентів річних та інфляційних втрат,

встановив:
У березні 2024 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі – АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, трьох процентів річних та інфляційних втрат.
Позов обґрунтовано тим, щоАТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу споживачам в межах території м. Миколаєва та Миколаївської області. 
ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . 
Факт споживання природного газу за вказаною адресою підтверджується витягом з особового рахунку споживача по об`ємам споживання, що відповідно до пункту 7 глави 3 Розділу VІ Кодексу ГРМ, свідчить про приєднання боржника до умов типового договору розподілу природного газу та фактичне його укладання.
Згідно даних по особовому рахунку боржника фактичне/планове споживання за 2019 газовий рік (період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року) складає 1244,77 куб.м., за 2020 газовий рік (період з 01 жовтня 2019 по 30 вересня 2020 року) складає 1093,02 куб.м., за 2021 газовий рік (період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року) складає 1243,80 куб.м. 
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу складає за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року 135,68 грн, за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року – 151,86 грн, за січень 2021 року 213,14 грн., за період з 01 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року -195,65 грн, за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2022 року – 247, 52 грн.
Загальна вартість послуги з розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2022 року складає 6318,19 грн.
Відповідачка свій обов`язок щодо оплати послуги з розподілу природного газу не виконала. У зв`язку з цим утворилась заборгованість за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2022 року в розмірі 6318,19 грн.
Також за період з 21 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року позивачем нараховано 3% річних, що складає 129, 83 грн та за період з січня 2020 року по грудень 2021 року включно сума, яка перевищує суму боргу з урахуванням індексу інфляції, що складає 378,04 грн.
02 квітня 2024 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач збільшив основну суму боргу за послуги з розподілу природного газу за період з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року на суму 2976,86 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 9295,05 грн., 3% річних в сумі 129,83 грн та інфляційні втрати в сумі 378,04 грн та вирішити питання про судовий збір.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову зазначала, що договір розподілу природного газу між позивачем та нею не укладався, а тому нарахування заборгованості є неправомірним. Крім того, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2023 року скасовано судовий наказ, виданий тим же судом 09 січня 2023 року про стягнення заборгованості за аналогічний період на підставі надання позивачем недостовірних даних.
Відповідачка вказувала, що з січня 2020 року, щомісячно, звертається до урядової гарячої лінії з питань структури платежу, економічного обґрунтування ціни, наявності показників лічильника в рахунках-повідомленнях тощо, проте жодного разу відповідей на поставлені нею питання, рахунків-квитанції із зазначенням показників лічильників, а також інших документів, що підтверджують зазначену заборгованість вона не отримала.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» заборгованість за розподіл природного газу в розмірі 9295,05 грн, 3 % річних в розмірі 129,83 грн та інфляційні збитки в розмірі 378,04 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» судовий збір в розмірі 3028 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуги з розподілу природного газу, що надавалась позивачем до об`єкту, в якому відповідач зареєстрована та на який відкрито особовий рахунок споживача. За такого, в силу норм закону відповідач є таким, що приєднався до договору розподілу природного газу, оскільки встановлено, що відповідач фактично користується природним газом, що постачається до об`єкта в якому відповідач проживає (зареєстрований) - кв. АДРЕСА_2 . Факт використання природного газу підтверджено самим відповідачем.
У порушення умов договору відповідачка не проводить оплату за розподіл природного газу, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість у розмірі 9295 грн 05 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування розміру заборгованості.
За встановлених обставин, перевіривши підстави та порядок нарахування вартості послуги з розподілу природного газу, зважаючи на те, що зазначена вартість відповідачем не сплачена, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.
В апеляційній скарзі, відповідачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги, відповідно до статей 129,182 Кримінального кодексу України до позивача застосувати покарання, що передбачено діючим законодавством (покарання у вигляді штрафу або обмеження волі на строк 3 років).
Апеляційна   скарга   мотивована   тим,   що ухвалоюЦентрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2023 року скасовано судовий наказ, виданий тим же судом 09 січня 2023 року про стягнення заборгованості за аналогічний період на підставі надання позивачем недостовірних даних. На усіх засіданнях суду першої інстанції відповідач постійно вимагала надати їй письмову відповідь щодо структури платежу за газ, економічного обґрунтування ціни, наявності показників лічильника в рахунках-повідомленнях, наявність договору з позивачем зі згодою розміру за доставку газу. Проте жодного разу відповідей на поставлені нею питання, рахунків-квитанції із зазначенням показників лічильників, а також інших документів, що підтверджують зазначену заборгованість не отримала.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.
Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засіданні, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення по суті вирішення спору в повній мірі відповідає.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. 
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГРМ та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.
Постановою НКРЕКП від 29 червня 2017 № 853 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Миколаїв та Миколаївської області.
Позивач, як Оператор ГРМ на території ліцензійної діяльності у м. Миколаєві здійснював облік спожитого природного газу, зокрема, визначення спожитих побутовими споживачами обсягів природного газу згідно положень гл.1 розд. IX, п. 5 гл. 4 розділу IX, п. 6 гл.1 розд. XV Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30 вересня 2015 року. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач на підставі ліцензії здійснює повноваження щодо розподілу природного газу.
З 01 жовтня 2023 року відповідно до постанови НКРЕКП від 29 вересня 2023 року за №1773 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Миколаївгаз», зупинено діяльність АТ «Миколаївгаз» з розподілу природного газу в межах території м. Миколаєва та Миколаївської області.
Отже, АТ «Миколаївгаз» до 30 вересня 2023 року було Оператором ГРМ.
Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ обов`язковою умовою для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до Типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Підпунктом 6 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20, від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановленими відповідними договорами.
Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ (п.6.6. Договору).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_1  є споживачем газу та послуг з розподілу природного газу за адресою:  АДРЕСА_1 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з особового рахунку. Розмір опалювальної площі становить 40,20 кв.м. Встановлені газові прилади – плита газова, опалювальний прилад з водонагрівачем. Встановлено лічильник газу – типу Самгаз G-2,5 № 3610571. 
Таким чином, відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу, що надавав АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз».
Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим регулятором для відповідного оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача.
Згідно даних по особовому рахунку боржника фактичне/планове споживання за 2019 газовий рік (період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року) складає 1244,77 куб.м., за 2020 газовий рік (період з 01 жовтня 2019 по 30 вересня 2020 року) складає 1093,02 куб.м., за 2021 газовий рік (період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року) складає 1243,80 куб.м., за 2022 газовий рік (період з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року) складає 1247,52 куб. м. 
Розрахунок заборгованості здійснено позивачем станом на 30 вересня 2023 року відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Миколаївгаз» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.
Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 перевірено судом першої інстанції, висновки щодо оцінки якого містяться у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідач зазначеного розрахунку не спростувала та своїх контррозрахунків під час розгляду справи суду не навела.
Посилання відповідача на відсутність укладеного договору не заслуговують на увагу, оскільки на протягом 2019-2023 років відповідач споживала природний газ на підставі наданих з боку постачальника відповідних розрахунків за послуги з газопостачання, що підтверджує факт приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору розподілу природного газу).
Отже, установивши, що оператором газорозподільної системи на території м. Миколаєва на підставі відповідної ліцензії був АТ «Миколаївгаз», а ОСОБА_1 - споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я якої відкрито особового рахунку № НОМЕР_1 , оскільки фактично споживала природний газ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу та стягнув 9295,05 грн заборгованості за розподіл природного газу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховано 3 % річних за період з 21 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 129,83 грн. та інфляційні втрати за період з 01 січня 2020 по 31 грудня 2021 року в розмірі 378,04 грн.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності цього розрахунку.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування на заборгованість трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснено позивачем з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».
Саме по собі скасування ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2023 року за заявою відповідача судового наказу № 490/171/23 від 09 січня 2023 року про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, інфляційних втрат та трьох процентів річних, з огляду приписи частини третьої статті 171 ЦПК України, не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі, оскільки не позбавляло заявника права звернутися до суду з такими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. 
Доводи апеляційної скарги про те, що зі сторони позивача відповідачці не надавалась запитувана нею інформація щодо вартості послуги з розподілу природного газу, її обґрунтованості, тощо, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи містять численні листи, починаючи з березня 2020 року, щодо інформування відповідачки про встановлений тариф на послугу, річну замовлену потужність об`єкта споживання, вартість послуги, порядок та період оплати послуги, розрахунок суми заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 . З їх змісту слідує, що на адресу споживача направлялись акти звірки фактичних показів лічильника газу та суми заборгованості за розподіл природного газу станом на 30 вересня 2023 року та витяги з особового рахунку по об`ємам споживання породного газу станом на 30 вересня 2023 року. 
Вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення судового рішення про задоволення вимог відповідачки колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до приписів частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
У даній справі зустрічних вимог ОСОБА_1 не заявляла та такі не були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов та, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду по суті спору, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розподілом судом судового збору.
За правилами частин першої, другої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 1, частиною 1 статті 3, частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, та розподіляється між сторонами при вирішенні справи по суті. 
За наслідками розгляду даної цивільної справи судом ухвалено рішення, яким з відповідачки стягнуті судові витрати у виді судового збору, який позивач сплатив при зверненні до суду з позовом.
Разом з тим, зі змісту доданої до апеляційної скарги Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №651813 від 08 травня 2023 року слідує, що відповідачка ОСОБА_1 на час подання позову мала інвалідність ІІ групи безстроково, загальне захворювання, а тому не є суб`єктом сплати судового збору.
Так, пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначається, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
За такого судові витрати позивача слід компенсувати за рахунок держави в розмірі сплаченого ним судового збору в розмірі 3 028 грн, оскільки відповідач є особою з інвалідністю 2-ої групи та звільнена від сплати судових витрат. За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким компенсувати позивачу сплачений ним судовий збір за рахунок держави, виходячи з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України. В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

       постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким компенсувати Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за рахунок держави сплачений ним судовий збір на підставі платіжної інструкції № 39 від 01 березня 2024 року за розгляд справи у суді першої інстанції на суму 3 028 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                                 Т.В. Серебрякова 

        О.О. Ямкова

Повна постанова складена 04 квітня 2025 року.