ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       06 травня 2025 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 727/2310/24
Провадження №22-ц/822/399/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М.,
суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,         
секретар – Собчук І. Ю.,
учасники справи: 
позивач – Моторно (транспортне) страхове бюро України, 
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2025 року, головуючий у І-й інстанції – Слободян Г. М., 

ВСТАНОВИВ:
Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі – МСТБУ) у березні 2024 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 15 травня 2018 року, близько 22 години 10 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel-Vivaro», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в м. Чернівці по вул. Південно-Кільцевій, зі сторони вул. Миколаївської в напрямку вул. Головної, на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 Правил дорожнього руху «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год», в темну пору доби, із включеним ближнім світлом фар, на перевищеній швидкості більше 40 км/год. Наближаючись до будинку №45-А вказаної вулиці, ОСОБА_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не переконавшись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, почав здійснювати обгін автомобіля марки «Ford-Connect», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, та у зустрічній смузі руху допустив зіткнення з мотоциклістом марки «Qingqi-QM125GY-2A», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в межах своєї смуги руху з включеним ближнім світлом фар. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла загинув. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася через грубе порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 11.5, 2.3(б, д), 12.9(б), 14.2(в) Правил порожнього руху України. Вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
На дату ДТП ОСОБА_1 не мав при собі чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не повідомив про його наявність (або про підстави звільнення його від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) правоохоронні органи, потерпілого та МТСБУ. 
МТСБУ на підставі заяви потерпілої особи ОСОБА_4 буда здійснена регламентна виплата у розмірі 13 500 грн страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання. МТСБУ здійснило регламентну виплату, пов`язану з витратами на похованням в сумі 13 500 грн, регламентну виплату, пов`язану із втратою годувальника, в сумі 134 028 грн, що складає загальну суму 147 528 грн. 
Позивач звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, безпосередньо з листами щодо повернення боргу в порядку регресу в розмірі 147 528 грн. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МСТБУ 147 528 грн, пов`язаних з регламентною виплатою, та судовий збір в розмірі 3 028 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 15 травня 2018 року, а тому строк позовної давності тривалістю у три роки починає перебіг саме з 15 травня 2018 року і спливає 15 травня 2021 року. Разом з цим, позивач МСТБУ звернулось до суду з позовом навесні 2024 року, тобто після спливу строків позовної давності.
На зазначене рішення суду позивач МСТБУ подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо заподіювач шкоди не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У даному випадку основним зобов`язанням є регламентна виплата, яка сплачена потерпілій стороні, шо підтверджується платіжною інструкцією №1479738 від 25 червня 2020 року. Згідно з відміткою банку на даному платіжному дорученні виплату було проведено 25 червня 2020 РОКУ, тобто останній день подання позовної заяви був 25 червня 2023 року.
В період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Тобто строк позовної давності у даній справі не був пропущений. За таких обставин, при зверненні до суду з даним позовом МСТБУ діяло в межах строку, який був подовжений на період військового стану, а тому потреба в їх поновленні відсутня.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився. В клопотанні від 25 квітня 2025 року, надісланому на адресу Чернівецького апеляційного суду, просить справу розглянути без участі позивача та представника Каплі А. С.
Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У клопотанні від 06 травня 2025 року адвокат Ноцький О. В. просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з його участю у справах в якості захисника у Коломийському районному суді, які призначені на 10.10 та 10.20 год. 06 травня 2025 року. Проте відповідних доказів до заяви не долучив.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні."
Враховуючи наведене, що повідомлення про розгляд даної справи було надіслано в електронний кабінет адвоката Ноцького О. В. ще 09 квітня 2025 року, а доказів поважності причин неявки в судове засідання представником відповідача суду не надано, а також те, що відповідач та його представник міг реалізувати своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів визнає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2018 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «OPEL-VIVARO», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в м. Чернівці по вул. Південно-Кільцевій, зі сторони вул. Миколаївської в напрямку вул. Головної, на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год», в темну пору доби, із включеним ближнім світилом фар, на перевищеній швидкості більше 40 км/год. Наближаючись до будинку № 45-А вказаної вулиці, ОСОБА_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не переконавшись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, почав здійснювати обгін автомобіля марки «Ford-Connect», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, та у зустрічній смузі руху допустив зіткнення з мотоциклістом марки «Qingqi-QM125GY-2A», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла марки «QINGQI-QM125GY-2A» ОСОБА_3 , у відповідності до висновку СМЕ № 330 від 15 червня 2018 року, спричинено смерть, яка настала від розтрощення голови з руйнуванням речовини головного мозку, багато скалкових, багато фрагментарних переломів кісток основи склепіння черепа та лицевого скелету.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_1 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.9 (б) та 14.2 (в), встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2019 року змінено вирок Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 квітня 2019 року.
Постановою Верховного суду від 19 грудня 2019 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2019 року залишено без змін.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
МТСБУ здійснили регламентну виплату на користь потерпілих осіб в сумі 147 528 грн, що складається з регламентної виплати, пов`язаної з витратами на поховання, у розмірі 13 500 грн та регламентної виплати, пов`язаної з втратою годувальника, у розмірі 134 028 грн, які були здійснені МТСБУ на підставі заяви потерпілої особи ОСОБА_6 про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 12 червня 2020 року та на підставі заяви потерпілої особи ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання, що також підтверджується платіжними інструкціями №1479089 від 01 червня 2020 року, №1479738 від 25 червня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача безпосередньо з листами (претензією) №67814/9/АК щодо повернення боргу в порядку регресу на суму в розмірі 147 528 грн.
Як вбачається з квитанції ПАТ «Укрпошта», відповідачем ОСОБА_1 було здійснено перерахування коштів, а саме витрат на поховання, потерпілій стороні на суму 8 183,91 грн.
Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Ноцьким О. В. до матеріалів справи долучено квитанції на 28 аркушах на загальну суму 59 341,41 грн в період з 2018 року по вересень 2024 року, від 26.07.2024, 11.09.2024, 27.01.2023, 24.02.2023, 27.04.2023, 29.05.2023, 26.06.2023, 30.07.2023, 03.09.2023, 27.09.2023, 30.10.2023, 30.11.2023, від 04.12.2018, 21.02.2024, 07.09.2021, 05.10.2021, 04.11.2021, 03.12.2021, 04.01.2022, 01.02.2022, 03.03.2022, 01.04.2022, 10.05.2022, 06.06.2022 ( т.1, а.с.160-173, 175, 178-187).
Приватним підприємством «Грейп 2002» надано звіт про здійснені відрахування та виплати №106 від 12 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 за період з 01.08.2021 по 31.05.2022. 
Згідно з вимогами статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 3 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон) МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом.
Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 41.4 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2 статті 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Так, суд першої інстанції вважав, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.
Законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.
До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.
Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
Тому під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону, з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування".
Суброгація є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Такий правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.
Водночас регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.
При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК), а також ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 закону «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення ст. 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі №200/13392/13-ц.
Отже, застосувавши до спірних правовідносин суброгацію як порядок відшкодування шкоди, суд першої інстанції  наведеного вище не врахував та не звернув уваги на обґрунтованість позову.
Враховуючи викладене, у МТСБУ виникло право вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, тобто в порядку регресу, оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції помилково вважав, що право на звернення до суду з таким позовом виникло в МТСБУ саме з моменту ДТП.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (стст. 11, 599, 1166 ЦК). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. 
При цьому, за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.
Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги, з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України, страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні
У разі суброгації перебіг строку позовної давності починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду.
Такий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 у справі 521/16989/13-ц.
Так, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування. Аналогічні висновки викладено у Постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі №200/13392/13-ц.
З огляду на викладене, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку щодо відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК).
Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі №6-2806цс16.
Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).
Отже, за змістом статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У справі, яка переглядається, позивачем МТСБУ суму регламентної виплати було перераховано потерпілій особі ОСОБА_6 25 червня 2020 року.
За таких обставин, з урахуванням приписів статті 261 ЦПК України, саме з цього часу у позивача виникло право звернення з позовом.
За правилами трирічного строку загальної позовної давності днем сплину цього строку є 25 червня 2023 року.
Позивач звернувся до суду з позовом 01 березня 2024 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті (Т.1 а.с. 49).
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє наразі.
15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
Враховуючи наведене, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX) розширив обставини зупинення позовної давності.
Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказана норма набрала чинності 17 березня 2022 року на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану".
Отже, з 15 березня 2022 року перебіг позовної давності зупинився для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб. Причому, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Оскільки загальний трирічний строк пред`явлення позову у справі, яка переглядається, спливав 25 червня 2023 року, тобто під час дії воєнного стану, то цей строк не сплив, а продовжувався до кінця його дії.
Встановивши, що внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій у ДТП стороні позивач набув право вимоги саме у порядку регресу, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними.
Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України апеляційний суд, у зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
А відтак, оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 3 028 грн та за апеляційний розгляд - у розмірі 4 542 грн, а разом 7 570 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення. 
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в розмірі 147 528 (сто сорок сім тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 06 травня 2025 року.

Головуючий                                                        І. М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                                 Н. К. Височанська 

                                       І. Б. Перепелюк