П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  127/25456/24 
  Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гуменюк К.П.   
  Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.   
25 березня 2025 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
позивача: ОСОБА_1 
представника позивача: Крижанівського В.В.
представника відповідача: Липовської Н.Ю.   

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнання протиправними застосування заходів забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання транспортного засобу та стягнення судових витрат, 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії БАВ №204291 від 18 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнання протиправними застосування заходів забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання транспортного засобу та стягнення судових витрат.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що в перших числах липня 2024 року ним було здійснено стоянку автомобіля «ВАЗ» на території ТОВ «Автотранспортне підприємство» ЛТД №1, який був пригнаний для ремонту, передавши автомобіль по акту прийому-передачі на ремонт автотранспортного підприємства. Зупинку автомобіля він здійснив після заїзду на територію, яка належить ремонтному підприємству в зоні №3 стоянки транспортного засобу на ремонт, згідно визначених охороною праці, директором підприємства, адреса ремонтного підприємства: м.Вінниця, вул.Пирогова, 109Б.
11 липня 2024 року телефонним дзвінком його викликав до місця стоянки автомобіля «ВАЗ» поліцейський, який повідомив, що потрібна його присутність біля автомобіля, оскільки автомобіль збираються евакуювати, оскільки він нібито стоїть з порушенням п.15.10 «д» ПДР України, за яким стоянка та зупинка заборонена у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів. Він, приїхавши на місце стоянки автомобіля, пояснив поліцейським, що автомобіль йому не належить, а власником є Захарчук В. Також пояснив, що автомобіль у несправному технічному стані, тому його передано Автотранспортному підприємству на ремонт. Цей факт підтвердив директор товариства, надавши всі необхідні правовстановлюючі документи на володіння землею, планом розміщення виробничих потужностей та актом прийому автомобіля.
Директор ТОВ «Автотранспортне підприємство» ЛТД №1 аргументовано пояснив поліцейським, що автомобіль «ВАЗ» є технічно несправним, а тому водію заборонено сідати за кермо на території ремонтного підприємства. Поліції були надані докази права користування вищезазначеним підприємством земельною ділянкою, карта зонування виробничих потужностей завіреними в належний спосіб. Поліція вимагала забрати автомобіль з місця зони №3 підприємства, погрожуючи евакуацією транспортного засобу. Він відмовився виконати незаконні вимоги поліцейських, які не були обґрунтовані законом, ПДР України, оскільки поліція не представила потерпілого, який не зміг проїхати по проїзній частині через те, що з лівої сторони дороги був припаркований автомобіль «ВАЗ», де ширина дороги становила більше семи метрів. Компетенція та повноваження поліцейських не дають їм права на евакуацію автомобіля в присутності користувача транспортного засобу в його особі, адже дії поліцейських обмежуються згідно з КУпАП правом на накладення штрафу, за умови підтвердження факту неможливості проходу пішоходів чи проїзду інших учасників дорожнього руху, чи створення небезпеки дорожнього руху.
Згідно із Законом вилучення автомобіля можливе лише за відсутності водія. Іншими словами, якщо користувач транспортного засобу перебуває біля транспорту, який припаркували у неналежному місці, інспектор поліції зобов`язаний лише виписати штраф та попросити прибрати автомобіль із забороненого місця, а не здійснити евакуацію автомобіля. Крім того, під час процедури евакуації автомобіля, автомобіль не описувався, акт в присутності понятих, які б надали документи, що посвідчують їх особу для внесення інформації про це в процесуальний документ, не складався.
До процесу евакуації є низка формальних вимог, порушення яких тягне незаконність дій інспекторів чи працівників поліції. Зокрема, серед таких вимог є фіксація правопорушення в режимі фото/відеозйомки, тобто, здійснюючи евакуацію автомобіля, інспектори поліції повинні зафіксувати порушення правил паркування на фото або відео. І саме на місці евакуації має бути винесена постанова про вчинення адміністративного правопорушення та складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Обов`язковою вимогою до вищезгаданих документів є їх складання на місці виявлення правопорушення та фіксація усіх необхідних відомостей, що зазначені у ст.ст. 265-4, 258, 283 КУпАП. За відсутності факту складання постанови та акта на місці події за участі двох понятих поліцейський не зможе довести законність евакуації транспортного засобу. Оскаржувана постанова відносно нього була незаконно складена 18.07.2024 відносно подій початку місяця, незаконно записана в постанову дата 11.07.2024, як дата вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення правил дорожнього руху - п. 15.10 «д» ПДР, яке не дає підстави для евакуації транспортного засобу, адже формулювання самого правопорушення не відноситься до ч.3 ст.122 КУпАП. Таким чином, в діях інспектора поліції вбачаються порушення у формулюванні підстав для звинувачення його у вчиненні порушень правил дорожнього руху за змістом закону та матеріального права, яке чітко розмежовує підстави між ч.1 та ч.3 ст.122 КУпАП, адже є необхідність доведення вини інспектором у його діях як в суді так і на місці спірних подій. Тому інспектор поліції в постанові має надати докази, які підтверджують факти, що аргументують застосування КУпАП через порушення норм ПДР, в даному випадку є недоведеним застосування ч.3 ст.122 КУпАП та евакуація автомобіля на штрафмайданчик. Враховуючи вищевикладене, позивач просив скасувати постанову серії БАВ №204291 від 18 липня 2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; визнати протиправними застосування заходів забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання транспортного засобу; стягнути з відповідача понесені ним витрати, які були сплачені позивачем у межах адміністративного правопорушення та послуги на правничу допомогу згідно договору.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.
Постанову серії БАВ №204291 від 18.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680 гривень - скасовано.
Визнано протиправним застосування заходів забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання транспортного засобу.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції. 
Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою інспектора взводу № 2 роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Бануляк А.В. серії БАВ №204291 від 18.07.2024, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 680 грн., за те що 11 липня 2024 року о 17.20 год. ОСОБА_1 у м.Вінниці по вул.Князів Коріатовичів, 205 здійснив стоянку автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зробив неможливим рух іншим транспортним засобам, чим порушив п.п. 15.10 «д» ПДР України.
Не погодившись із даною постановою позивач оскаржив її до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством – ст.1 КУпАП.
Приписами частин 1-3 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України – ч.1 ст.246 КУпАП.
Відповідно до приписів ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Диспозиція ч.3 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п"ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Згідно із п.15.10 ПДР України стоянка забороняється: д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Вичерпний перелік підстав для евакуації транспортних засобів зафіксований у ст. 465-4 КУпАП. Інспектори з паркування мають право евакуювати транспортний засіб, який розташований у заборонених правилами дорожнього руху місцях зупинки та стоянки, або ж у випадку, якщо він значно перешкоджає чи робить неможливим рух інших автомобілів чи пішоходів. Варто зазначити, що таке вилучення автомобілів можливе лише за відсутності водія. Іншими словами, якщо водій перебуває біля транспорту, який припаркував у неналежному місці, інспектор зобов`язаний лише виписати штраф та попросити прибрати автомобіль із забороненого місця. Більше того, якщо водій застав власний автомобіль під час процесу евакуації, працівники інспекції зобов`язані повернути його на місце, а водій буде змушений лише сплатити штраф за порушення правил паркування. Здійснюючи евакуацію автомобіля, інспектори повинні зафіксувати порушення правил паркування на фото або відео. І саме на місці евакуації має бути винесена постанова про вчинення адміністративного правопорушення та складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Обов`язковою вимогою до вищезгаданих документів є їх складання на місці виявлення правопорушення та фіксація усіх необхідних відомостей, що зазначені у ст.ст. 265-4, 258, 283 КУпАП
Згідно із п.5 «Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання», затвердженого постановою КМУ від 14.11.2018 №990, складання згаданих документів інспектором з паркування має бути здійснене у присутності двох понятих. Невнесення будь-яких відомостей про інспектора, понятих, транспортний засіб чи інших до постанови або акту є прямим порушенням згаданих статтей та порядку вжиття заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням (ст.7 КУпАП). Таким же порушенням порядку буде складання документів не на місці події або за відсутності понятих.
Порушення будь-якої процесуальної вимоги під час евакуації автомобіля (неналежне заповнення постанови чи акта огляду, складання документів не на місці події чи за відсутності понятих) тягне за собою незаконність таких дій.
Відповідно до ст.265-2 КУпАП евакуація автомобіля на штрафмайданчик дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху.
Із наданих представником відповідача фото, суд не вбачає, що автомобіль позивача створював загрозу безпеці або створював перешкоду для руху іншим транспортним засобам.
Таким чином, застосування заходів забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання транспортного засобу позивача слід визнати протиправним.
Оскаржувана постанова не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, а саме, що його автомобіль зробив неможливим рух іншим транспортним засобам.
Крім того, у своєму позові позивач зазначив, що він здійснив зупинку автомобіля на території, яка належить ремонтному підприємству в зоні №3 стоянки транспортного засобу на ремонт, згідно визначеної охороною праці, директором підприємства, на підтвердження надав докази.
Так, на запит адвоката Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області повідомила, що остання не являється балансоутримувачем автомобільної дороги за адресою: вул.Князів Коріатовичів, 205 та 205а у м.Вінниці.
Згідно з листом Департаменту архітектури та містобудування, проєкт «Організації дорожнього руху, влаштування заїздів та виїздів з прилеглої території, що за адресою: вул.Князів Коріатовичів, 205 та 205а» в Департаменті архітектури та містобудування відсутній.
Відповідно до ДСТУ 8752:2017 «Безпека дорожнього руху. Проект організації дорожнього руху. Правила розроблення побудови. Оформлення. Вимоги до змісту» (далі – ДСТУ), а саме розділу 5 «Загальні положення» вказано, що дороги та вулиці має бути оснащено технічними засобами організації дорожнього руху (далі – ТЗОДР) відповідно до схеми організації дорожнього руху (далі – ОДР), що є складовою частиною проєкту організації дорожнього руху або розділу проєктної документації на будівництво, ремонт ділянки дороги (вулиці), об`єкту дорожнього сервісу. Проєкт (схему) ОДР потрібно розробляти на повну довжину дороги (вулиці) чи на окремі ділянки, підпорядковані різним суб`єктам господарювання. Проєкт (схема) ОДР підлягає погодженню з уповноваженим підрозділом Національної поліції України та затвердженню в установленому порядку. Лист на погодження подає організація – розробник. Розділ ОДР у складі проєктної документації на будівництво, ремонт дороги (вулиці), об`єкт дорожнього сервісу погоджують та затверджують разом із зазначеною документацією. Відповідно до ДСТУ схема ОДР- кресленик, на якому у вигляді умовних позначок показано розміщення технічних засобів організації дорожнього руху на ділянці дороги (вулиці) або в місцях розташування об`єктів дорожнього сервісу. Відповідно до вищевикладеного, схема організації дорожнього руху «Влаштування проїздів та виїздів з прилеглої території за адресою: вул.Князів Коріатовичів, 205 та 205 а» та встановлення дорожніх знаків, департаментом транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради не розроблялась та не погоджувалась.
Згідно з інформацією виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.03.2024 №01/00/014/86482 про земельну ділянку: проїзд від вул.Князів Коріатовичів до ТОВ «Автотранспортне підприємство №1» ЛТД, проїзд від вулиці Князів Коріатовичів до земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:02:084:0071 між земельними ділянками з кадастровими номерами: 051010000:02:084:0026 та 0510100000:02:084:0103, не є сформованим та оформленим в розумінні ст.79-1 Земельного кодексу України та відповідно є комунальною власністю Вінницької міської територіальної громади. Згідно наданої інформації Департаментом архітектури та містобудування міської ради, відповідно до Генерального плану міста Вінниці, Плану зонування міста Вінниці, «Детального плану території обмеженої вулицями Князів Коріатовичів, Радіона Скалецького, р. Південний Буг та Вишенька в м.Вінниці» вказаний проїзд від вул.Князів Коріатовичів до ТОВ «Автотранспортне підприємство №1» ЛТД, має статус земель транспорту з відповідними містобудівними регламентами.
Згідно з повідомленням Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП від 25 червня 2024 року №23379/41/21/12/03-2024 останнє не видає будь-яких дозволів на зміни в організації дорожнього руху, а перевіряє проектні рішення на відповідність нормативно-правовим актам з безпеки дорожнього руху. Зміни в організації дорожнього руху потребують погодження з власниками вулично-дорожньої мережі.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №520/6006/21, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Таким чином, всупереч вимогам ст.77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем правил дорожнього руху, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.
Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксоване лише в оскаржуваній постанові від 18.07.2024. Із наданого представником відповідача фото, суд не вбачає, що автомобіль позивача створював загрозу безпеці або створював перешкоду для руху інших транспортних засобів.
Поліцейським не проводилися заміри ширини дороги, де стояв автомобіль позивача, інспектором поліції в оскаржуваній постанові не конкретизовано, якому транспортному засобу зробив неможливим рух автомобіль позивача.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторона відповідача не надала суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального  права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують,  то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.