ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/859/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/228/24 	Калієвський І. Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 травня 2025 року м. Черкаси   :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача	Новікова О. М.,	
суддів:	Гончар Н. І., Карпенко О. В., 	
за участю секретаря  	Кофанової А.О.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області  від 12 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до старшого державного виконавця ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бундєлєвої Олександри В`ячеславівни, стягувач ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

в с т а н о в и в :

09.01.2025 ОСОБА_1 подав до Маньківського районного суду Черкаської області скаргу до старшого державного виконавця відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бундєлєвої О.В., стягувач ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання.
Скаржник просив суд визнати пропуск строку на оскарження дій державного виконавця з 5 грудня 2024 року з поважних причин та поновити його; звільнити його від сплати судового збору; визнати протиправними дії старшого державного виконавця Бундєлевої О.С. у ВП № 75861158 від 07.11.2024 по встановленню тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощенною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; скасувати постанову старшого державного виконавця Бундєлевої О. С. у ВП № 75861158 від 07.11.2024 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощенною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії .
Ухвалою суду від 10.01.2025 поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання та відкрито провадження по справі №701/228/24
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 5 грудня 2024 року йому було вручено поштову кореспонденція яка містила, зокрема постанову старшого державного виконавця Бундєлєвої О.В. у ВП №75861158 від 07.11.2024 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. 
Відповідно до змісту документу вказаної посадової особи, вона здійснює дії по виконанню рішення Маньківського районного суду на підставі виконавчого листа №701/228/24 (2/701/157/24) виданого 06.08.2024 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на утримання дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн., щомісячно, починаючи з 22.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Зміст документа містить інформацію про наявність заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці та посилання на статі 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження». 
Вказана постанова є такою, що підлягає скасуванню, як така що не вмотивована, не ґрунтується на нормах Закону і є такою, що містить корупційну складову (винесена з грубим законодавства, з нехтуванням прав боржника і направлено на протиправний результат в інтересах стягувача). Рішення державного виконавця не містить чіткого та детального пояснення, чому було прийнято саме таке рішення, а не інше. Воно не містить обґрунтування, підстави та докази, на яких базується висновок.
Старший держаний виконавець, на думку скаржника, не виконала вимогу винесення мотивованої постанови, так як:
1. проігнорувала наявність переплати у стягненні з нього аліментів, що унеможливлює визначити чи малась на момент винесення постанови заборгованість, яка перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці;
2. проігнорувала наявність наказу МВС №195 від 18.03.2022 (зареєстрованого МЮУ 21 березня 2022 року за №345/37681) яким було встановлено, що під час дії воєнного стану в Україні строк дії дозволів, визначених Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів продовжується на період до 10 днів після припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, таким чином винесла постанову виконання якої буде суперечити вимогам законодавства;
3. проігнорувала вимоги норм Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», згідно ст. 4 якого у період дії воєнного стану громадяни України можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, застосовуючи власну нагородну зброю, спортивну зброю (пістолети, револьвери, гвинтівки, гладкоствольні рушниці), мисливську нарізну, гладкоствольну чи комбіновану зброю та бойові припаси до неї, та ст. 5 вказаного Закону відповідно до якого цивільні особи не несуть відповідальності за застосування вогнепальної зброї проти осіб, які здійснюють збройну агресію проти України, якщо така зброя застосована на підставі та в порядку, визначених статтями 1, 1-1, 2 і 4 цього Закону;
4. проігнорувала термін на протязі якого здійснювались виконавчі дії по провадженню (рішення вступило в силу 2 жовтня 2024 року, а державний виконавець накладає обмеження вже 7 листопада 2024 року).
Скаржник зазначив, що постанова винесене без урахування того, що в Україні на момент винесення постанови, на даний час і до 7 лютого 2025 року діє військовий стан. Відповідно існує реальна постійна загроза для життя та здоров`я всіх громадян України, зокрема скаржника та його рідних.
Старший державний виконавець, при винесені постанови нехтує тими обставинами які мала б врахувати при прийнятті рішення, а саме: пріоритетність захисту держави, зхист суверенітету і територіальної цілісності України є найвищим конституційним пріоритетом. В умовах збройної агресії, право громадян на захист зі зброєю в руках є критично важливим; дисбаланс інтересів: обмеження права на захист через майнові зобов`язання створює неприйнятний дисбаланс, де майнові інтереси ставляться вище за безпеку держави та життя її громадян; можливість вжиття інших заходів передбачених законодавством. 
Скаржник вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови про обмеження його права користування мисливською зброєю в умовах воєнного стану неправомірними та такими, що порушують його конституційне право на захист держави, гарантоване статтею 17 Конституції України та Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України". Наявна заборгованість по аліментах не є беззаперечною підставою для обмеження його права на захист держави в умовах воєнного стану. Також звернув увагу на судову практику з цього питання.
Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2025 року скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду, задовольнити його скаргу, визнавши дії виконавця протиправними та скасувавши вищевказану постанови державного виконавця.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не здійснював аналіз матеріалів справі, не дослідив їх. 
На переконання скаржника, він не може бути обмежений в праві на володіння зброєю згідно з ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» до закінчення періоду дії воєнного стану, так як має право боронити своє життя, що передбачено статтею 27 Конституції України, яка гарантує кожній людині право на захист свого життя і здоров`я. Це право включає серед іншого і використання зброї для самооборони в умовах збройної агресії. Стаття 65 встановлює обов`язок громадян України захищати Вітчизну, Закон України «Про основи національного спротиву включає дії цивільного населення у відсічі збройної агресії та прямо вказує на участь громадян у захисті країни.
Тому вважає, що обмеження його в праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії в період дії воєнного стану таким що суперечить Конституції.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що суддя Маньківського районного суду не взяв до уваги факти які є встановленими і беззаперечними:
-з моменту нарахування заборгованості у виконавчому провадженні 75861158 в нього не малась можливість її ні погасити та ні зменшити, так як розмір його доходів складає 4980,00 грн., тобто більше ніж вдвічі менше розміру аліментів, які мають стягуватись на користь ОСОБА_2 і які були встановлені в розмірі 10 000,00. При цьому в нього відсутні джерела доходів, майно, можливість працювати за фахом;
-у проваджені Маньківського районного суду Черкаської області з вересня 2024 року по даний час перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Прийняття законного рішення по вказаній справі дозволило б уникнути ситуації, коли боржник позбавлений можливості виконати рішення суду;
-перебування в нього на утриманні, ще крім дитини на утримання якої стягуються аліменти, ще 2 неповнолітніх дітей;
-наявність в нього статусу ветеран війни-особа з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи ( на момент винесення постанови інваліда армії ІІ групи).
На підставі наведеного вважає, що ухвала суду у справі має №701/228/24 (провадження №4-с/701/1/25) має бути скасовано, а його скарга на дії органу примусового виконання, зокрема винесення постанови старшого державного виконавця Бундєлєвої О.В. у ВП № 75861158 від 07.11.2024 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощенною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії - задоволена повністю.
В судове засідання апеляційного суду сторони та зацікавлені особи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає до  задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що відповідно пред`явленого до примусового виконання виконавчого листа № 701/228/24 провадження 2/701/157/24 виданого 06.08.2024 Маньківським районним судом постановою ДВС від 21.08.2024 відкрито виконавче провадження № 75861158 з примусового виконання виконавчого.
З дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів 52794.43 гривня сукупний розмір якої згідно розрахунку від 04.11.2024 за період з 15.07.2021 п 31.10.2024 перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.
Відповідно до ст. ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», розділу IV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2018 № 256/5/65 старшим державним виконавцем постановою від 07.11.2024 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1  у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощенною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.
Про наявність постанови державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 стало відомо 05.12.2024 р. при отриманні відповідного листа (а.с. 12).
Частинами 1 та 2 статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.
Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 9 статті 71 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Частиною 10 вказаної статті передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:
1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;
2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;
3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;
4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
ОСОБА_1 не оспорюється наявність заборгованості зі сплати аліментів, проте останній вказує, що він не може бути обмежений в праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, оскільки наразі на території України діє воєнний стан через збройну агресію РФ, і до закінчення періоду дії воєнного стану, у нього є право боронити своє життя, що передбачено статтею 27 Конституції України, яка гарантує кожній людині право на захист свого життя і здоров`я. 
Однак вказані доводи ОСОБА_1 суд оцінює критично, адже в аспекті наведених ним підстав щодо захисту свого життя та здоров`я через збройну агресіюРФ слід зауважити, що на території Черкаської області не ведуться будь - які активні бойові дії.
Щодо неврахування судом першої інстанції ряду обставин, чому в нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, слід зазначити, що ОСОБА_1 , як батьку, безумовно відомо про наявність у нього дитини та про свій обов`язок брати участь у її утриманні, незалежно від перебування рішення суду про стягнення аліментів на примусовому виконанні. Обставин, які б звільняли його від такого обов`язку, боржником не наведено. 
Більше того, в провадженні Черкаського апеляційного суду є декілька справ про розгляд скарг ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу ДВС, в тому числі щодо обмеження останнього у праві володінні транспортним засобом, де в матеріалах справи наявний лист відділу ДВС від 20.02.2025 № 15685/8, який адресований ОСОБА_1 на його ж звернення, в якому вказується, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) у Відділі державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на виконанні перебуває зведене виконавче провадження за № 75645429 в складі якого виконуються виконавчі провадження 76055229, 76055443, 75861158 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей. За виконавчими провадженнями №76055229 та № 76055443 станом на 20.02.2025 заборгованість зі сплати аліментів відсутня, всі попередньо застосовані заходи примусового виконання державним виконавцем скасовані. За виконавчим провадженням № 75861158 станом на 20.02.2025 за останнім рахується заборгованість зі слати аліментів в розмірі 67208,55 грн.
Отже, з цього листа вбачається, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання по утриманню та сплаті аліментів лише стосовно однієї дитини - Поліни (ВП № 75861158), внаслідок чого у нього виникла така заборгованість, і вказане дає підстави вважати, що останній фактично ухиляється від виконання свого обов`язку. 
Також, слід зауважити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Глоба проти України», суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S.A. проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява №35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» («…»), заява №41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).
Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій, щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.
Колегія суддів зазначає, що при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому вказана стаття містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, оскільки застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», направлені на належний захист прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку зі стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.
При цьому, обставин, які б виключали можливість застосування до ОСОБА_1 вказаного обмеження, боржником не наведено, а перебування на розгляді в місцевому суді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів (рішення у справі не прийнято), утримання двох неповнолітніх дітей, не є підставою для звільнення його від обов`язку виконання попереднього рішення суду щодо стягнення аліментів в розмірі 10000,00 грн. щомісячно.
Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час, з часу вжиття державним виконавцем відповідних обмежень розмір заборгованості навпаки збільшується, тому апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.
У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Судді: