ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" квітня 2025 р.           Справа№ 910/13854/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Сибіги О.М. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 20.01.2025  
у справі №910/13854/24  (суддя О.А. Грєхова)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"
до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-гарант"
про стягнення 130 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-гарант" про стягнення 130 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування транспортних засобів, які є предметом лізингу № 19802800-02-51-01 від 28.11.2022, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" страхове відшкодування у розмірі 130 000 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (207 818,79 грн); визначені полісом № ЕР/209564540 розміри лімітів відповідальності (130 000,00 грн), франшизи (0,00 грн), дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 20.01.2025 у справі №910/13854/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково - у розмірі 97 534,16 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому, в апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, які за своїм змістом тотожні змісту відзиву на позовну заяву. Скаржник наголосив, що при задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції при дослідженні доказів не було прийнято до уваги, наданий відповідачем Звіт № ЦВ/23/3222 від 22.11.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого КТЗ. Також апелянт стверджував, що наданий позивачем Акт та квитанція про сплату - взагалі не є належними доказами по справі, оскільки вони не свідчать про те, що вказані роботи проведені для усунення пошкоджень майна, отриманих саме в ДТП, яке мало місце - 20.03.2023 року, за участю зазначених транспортних засобів. До того ж апелянт наголосив, що матеріали справи не містять згоди досягнутої між позивачем та його страхувальником, а також - немає жодної згоди або угоди між позивачем та відповідачем по даній справі, щодо узгодження розміру страхового відшкодування.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

19.02.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Позивач, з-поміж іншого, наголошує на тому, що норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Також позивач наголосив, що правовідносини між позивачем та Страхувальником регулює Договір добровільного страхування транспортних засобів, які є предметом лізингу № 19802800-02-51-01 від 28.11.2022 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля JAC N721S-N56, д.р.н. НОМЕР_1 (він-номер НОМЕР_2 ), а не Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань сторін

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 апеляційну скаргу у справі №910/13854/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/13854/24. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13854/24.
03.03.2025 матеріали справи №910/13854/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13854/24.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2025, справу №910/13854/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Сибіга О.М., Кравчук Г.А.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.11.2022 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" (далі - страховик, позивач) та Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (страхувальник), укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів, які є предметом лізингу № 19802800-02-51-01, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля марки "Jac", державний номерний знак НОМЕР_3 .
20.03.2023 о 16 год. 20 хв. в м. Краматорськ, вул. Салтикова-Щедріна біля ЛЕМ № 8, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_4 , виконуючи поворот праворуч виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Jac" д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2023 у справі №202/5704/23 встановлено порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з Актом надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля № РІ-0000292 від 21.07.2023, складеним станцією технічного обслуговування ФОП Ріга О.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Jac" д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 207     818,79 грн.
Позивач з урахуванням умов Договору обов`язкового страхування наземного транспорту, склав страховий акт № 2285720-1 від 14.06.2023, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки "Jac" д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 207     818,79 грн.
На підставі складеного страхового акту № 2285720-1 від 14.06.2023 позивач виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 207 818,79 грн на рахунок СТО (платіжна інструкція № 25261 від 14.06.2023).
У зв`язку з вищенаведеним, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача про стягнення 130 000,00 грн страхового відшкодування.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що 19.06.2023 відповідач отримав від ПрАТ "СК "ВУСО" заяву про виплату страхового відшкодування, з проханням відшкодувати завдані збитки, спричинені транспортному засобу "JAC" д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність винного водія була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант", у відповідь на яку 16.08.2024 відповідач направив позивачу лист з проханням надати документи, передбачені ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", зважаючи на те, що до заяви на виплату страхового відшкодування, у порядку суборгації, № 2260/1 від 19.06.2023 року, не було додано документи (в тому числі - завірені належним чином), передбачені ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", що посвідчують право заявника на отримання страхового відшкодування та містять документальне обґрунтування вимог заявника, а також - інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки, оскільки порядок здійснення виплати страхового відшкодування, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, встановлений законодавчо та регламентується ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", однак відповіді на означене прохання від позивача відповідачем отримано не було. Також відповідач зазначає, що ТДВ СК "Альфа-Гарант", на виконання вимог ст. ст. 22, 29, 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", направило заявку до оцінювача - Шерстюк О.В. для проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу "JAC" д.н.з. НОМЕР_3 та визначення розміру матеріальної шкоди, за результатами чого оцінювачем складено Звіт № ЦВ/23/3222 від 22.11.2023, відповідно до якого - вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "JAC" д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП складає - 97 534,16 грн. з ПДВ на вартість матеріалів та складових та 95 605,09 грн. без ПДВ на вартість матеріалів та складових. Відповідач зазначає, що оцінювач, для визначення вартості робіт, матеріалів та запасних частин, керувався програмним комплексом (для складення калькуляцї відновлювального ремонту транспортного засобу "JAC" д.н.з. НОМЕР_3 ) "Audateх", експертиза проведена у відповідності до Методики, дані, щодо вартості запасних частини відносно транспортного засобу "JAC" д.н.з. НОМЕР_3 вносились оцінювачем вручну, оскільки такі відомості відсутні у програмному комплексі Аудатекс, відносно зазначеного транспортного засобу та оцінювачем було долучено до Звіту № 23/3222 від 22.11.2023 фотоматеріали, щодо вартості деталей, зокрема - дверей передніх лівих, вартість яких становить - 7 952 грн., однак відповідно до Рахунку-фактури № РІ-0000109 від 27.04.2023 року, наданого позивачем - вартість передніх лівих дверей становить - 80 000 грн., що в рази перевищує вартість, зазначену оцінювачем та, відповідно викликає великі сумніви, щодо достовірності і є наразі - основною причиною розбіжностей, щодо встановлення дійсної вартості матеріального збитку.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Нормами статті 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ "Страхова компанія "Альфа-гарант" згідно полісу №ЕР/209564540.
Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", набув права вимоги до відповідача.
В даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з позицією Верховного Суду (постанови №910/20199/17 від 01.06.2018, №910/5092 від 14.05.2018 та №922/1436/17 від 10.07.2018) виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак спеціальні норми названого Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема:
- межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22);
- вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);
- страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (пункт 32.4 статті 32);
- не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32);
- страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 цього Закону.
Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Отже, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми    статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язаний відшкодувати потерпілій стороні шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до страховика потерпілого у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але на основі вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та за мінусом франшизи.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.
Крім того Верховний Суд України у листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 роз`яснив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Згідно з п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ, тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (20.03.2023) строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу JAC з д.р.н. НОМЕР_3 , не перевищував 7 років (з 2020 року), а отже, коефіцієнт фізичного зносу деталей вказаного автомобіля у даному випадку застосуванню не підлягає.
За наведених обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу Jac д.р.н. НОМЕР_3 , при визначенні розміру страхового відшкодування.
Як вище зазначено судом, згідно акту надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля № РІ-0000292 від 21.07.2023, складеним станцією технічного обслуговування ФОП Ріга О.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Jac д.р.н. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 207 818,79 грн.
Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.
Згідно полісу №ЕР/209564540 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 130 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.
Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону №1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.
Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №ЕР/209564540 та положення статей 9, 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 ЦК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати за спірним страховим випадком 130 000,00 грн, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 130 000,00 грн.
Твердження апелянта, наведені в апеляційній скарзі про те, що визначення розміру суми страхового відшкодування повинно визначатись на підставі Звіту №ЦВ/23/3222 від 22.11.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого КТЗ, згідно якого розмір відновлювального ремонту автомобіля потерпілої особи становить 97 534,16 грн, відхиляються апеляційним судом, оскільки, в даному випадку позивачем належними доказами доведено як наявність завданої шкоди, так і її розмір.
Стосовно доводів скаржника про відсутність в матеріалах справи згоди досягнутої між позивачем та Страхувальником згідно п. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів зазначає, що відповідна норма закону не регулює правовідносини, що склалися між позивачем та Страхувальником. Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Натомість, статтею 89 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України.
Таким чином, правовідносини між позивачем та Страхувальником регулює Договір добровільного страхування транспортних засобів, які є предметом лізингу № 19802800-02-51-01 від 28.11.2022 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля JAC, д.р.н. НОМЕР_1 , а не Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як помилково зазначає апелянт.
При цьому колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційної скарги доводи апелянта, фактично дублюють його позицію викладену у відзхиві на позов, та зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з огляду на що, та враховуючи що апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову в силу викладеного вище, доводи апелянта наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлених судом під час розгляду справи обставин.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 20.01.2025 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підллягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/13854/24 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".
Матеріали справи №910/13854/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                О.М. Сибіга