ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8253/24                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                        - Заїки М.М.,
суддів                                                     - Ганечко О.М., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1   (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Черкаській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області  (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області), у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.08.2024 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), на пенсію за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 05.08.2024, пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №159 від 01.08.2024 та №160 від 01.08.2024.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 позов задоволено частково, ухвалено:
Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ Пенсійного фонду України у Київській області від 13.08.2024 №45789/03-16 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.08.2024 про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
У задоволенні інших вимог відмовити.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1   є особою з інвалідністю ІІІ групи, станом на 01.05.2016 мав відповідний стаж на посаді державної служби понад 20 років (34 роки, 01 місяців, 22 дні), а тому має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст. 37 Закону №3723-XII, як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає до скасування.  
Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. З метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку зобов`язати саме ГУ ПФУ в Київській області, як територіального органу ПФУ, який у порядку екстериторіальності розглядав заяву позивача, повторно розглянути заяву позивача про переведення на інший вид пенсії, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволення позову, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення  Черкаського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що станом на 01.15.2016  ОСОБА_1 мав стаж  державної служби 15 років 11 місяців 19 днів  та не працював на посадах державної служби, а отже не мав права на призначення пенсії по інвалідності згідно ст. 37 Закону №3723-XII.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 в цій частині  скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 05.08.2024, пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалами від 15.10.2024 та від 12.03.2025 відкрито апеляційні провадження у справі, встановлено строк для подачі відзивів на апеляційні скарги.
Відповідач-1 подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Інші сторони  не подали відзивів на апеляційні скарги.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2025 та 25.03.2025 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що позивач, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності, яка була призначена  відповідно до Закону № 1058-IV. 
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 у періоді з 07.05.1980 по 18.09.2015 ОСОБА_1 працював на різних посадах, які відносяться до державної служби.
Позивач 05.08.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Рішенням ГУ ПФУ у Київській області у порядку екстериторіальності від 13.08.2024 №45789/03-16 відмовлено позивачу у переході на пенсію по інвалідності у відповідності до статті 37 Закону №3723-XII.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, станом на 01.05.2016 мав відповідний стаж на посаді державної служби понад 20 років (34 роки, 01 місяців, 22 дні), а тому має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст. 37 Закону №3723-XII, як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає до скасування. 
При цьому, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. З метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку зобов`язати саме ГУ ПФУ в Київській області, як територіального органу ПФУ, який у порядку екстериторіальності розглядав заяву позивача, повторно розглянути заяву позивача про переведення на інший вид пенсії, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Щодо вказаних висновків суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. 
Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.
Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.
Встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, станом на 01.05.2016 має стаж на посаді державної служби понад 20 років (34 роки,                       01 місяців, 22 дні), а тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що   позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст. 37 Закону №3723-XII.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, що висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18.
Порядок призначення пенсій згідно із Законом №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб (далі - Порядок №622).
Згідно із пунктом 4 Порядку №622  призначення пенсій деяким категоріям осіб передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
- посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
- у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць;
- матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Відповідно до пунктів 5 та 6 Порядку №622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.
Вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за № 180/30048 (далі - Постанова №1-3).  
Такими довідками є:
про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);
про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь- які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);
про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Встановлено, що до заяви про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, позивач додав довідки  Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №159 від 01.08.2024 та №160 від 01.08.2024.
Вказані довідки відповідають формі, яка затверджена Постановою №1-3. На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Всі відображені у вищевказаних довідках види оплати праці є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому вони мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача.
Відповідачами не навели жодного обґрунтування невідповідності вказаних довідок вимогам законодавства щодо форми чи змісту, чи будь-яких правових підстав для неврахування таких при обрахунку пенсії державного службовця, чим допустили порушення права позивача на належний розмір пенсії.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на інший вид пенсії 05.08.2024, до якої додала всі необхідні документи, в тому числі довідки Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №159 від 01.08.2024 та №160 від 01.08.2024.
Щодо способу захисту порушеного права апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання  рішень та застосування практики Європейського суду з  прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV,  який набрав чинності 30 березня 2006 року,  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про  захист прав людини і основоположних свобод та практику  Європейського суду з прав людини як джерело права.
Стаття 13 Конвенції про  захист прав людини і основоположних свобод закріплює право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний  засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене  особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в  адміністративному суді має відповідати таким вимогам:  забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за  існуючого законодавчого регулювання;  бути адекватним фактичним обставинам справи;  не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася  до суду;  узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних  повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого  законом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за  умови, що воно відповідає вимогам справедливості і  забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10                                  п. 9  мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003).
Як слідує з положень Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Таким чином дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним.
Оскільки під час розгляду справи позивачем доведено надання ним документів, які є достатніми для прийняття рішення про призначення позивачу пенсії, суд вважає, що у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 05.08.2024, пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №159 від 01.08.2024 та №160 від 01.08.2024.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції   правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованих висновків у частині задоволення позову, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.
Разом з цим, у частині відмови в задоволенні позовних вимог  рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
  
Апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.08.2024 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 05.08.2024, пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993, у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції                 (м. Київ) №159 від 01.08.2024 та №160 від 01.08.2024.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                                                                            М.М. Заїка

Судді                                                                                                                                                                                   О.М. Ганечко

                                                                                                                                                                                                                 В.П. Мельничук

  
Повний текст постанови складено та підписано 07 квітня 2025 року.