ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 травня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/5044/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Таран С.В.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від ТОВ «Торговий дім «Преса» - адвокат Гонтар П.А.  
від ООКП «Видавництво «Чорномор`я» - Яковлева А.О. в порядку самопредставництва; Кохан Т.О. в.о.директора 
від Одеської обласної ради - Цибуля Ю.І. в порядку самопредставництва 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» та Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я»
на рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2025 (повний текст складено та підписано 24.03.2025, суддя Рога Н.В.) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» 
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 (повний текст складено та підписано 01.04.2025, суддя Рога Н.В.)
у справі №916/5044/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса»
до Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я»
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Одеська обласна рада
про стягнення 345 559,18 грн

ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Преса” (далі – ТОВ “Торговий дім “Преса”) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в якій просило стягнути з Одеського обласного комунального підприємства “Видавництво “Чорномор`я” (далі - ООКП “Видавництво “Чорномор`я”) 345 559,18 грн, з яких 236639,18 грн інфляційних втрат та 108920,00 грн три проценти річних. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок прострочення відповідачем відшкодування позивачу завданих збитків, які стягнуто рішенням суду, останній несе матеріальні втрати (збитки) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.03.2025 по справі №916/5044/24 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 86 822 грн 25 коп., 3% річних у розмірі 24  646 грн 18 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 672 грн 03 коп., в задоволенні решти позову – відмовлено.
В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд зазначив, що у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача визначену рішенням суду грошову суму. Це зобов`язання виконано боржником в ході виконавчого провадження, тому в цьому випадку вимоги ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню.
Разом з цим, за висновками суду першої інстанції, позивачем невірно визначено період нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки такий період починається з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання та дію до фактичного виконання рішення суду, тобто з 27.09.2024 до 09.11.2024. З огляду на що, судом здійснено власний розрахунок, з урахуванням вказаного періоду. 
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 по справі №916/5044/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково, стягнуто з Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» витрати на правничу допомогу у розмірі 3 226 грн, у задоволенні решти заяви відмовлено.
В мотивах оскаржуваного додаткового рішення суд першої інстанції зазначив, що беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення судових витрат та те, що позовні вимоги задоволені судом частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача частково, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням та додатковим рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулись позивача та відповідач з апеляційними скаргами.
ТОВ «Торговий дім «Преса» в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2025 залишити без змін.
Також, позивач просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 у справі №916/5044/24 в частині відмови в задоволенні заяви позивача та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити в повному обсязі.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуваніе рішення та додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, з огляду на наступне:
- місцевий господарський суд дійшовши вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних на підставі положень ст.625 ЦК України, невірно визначив період нарахування вказаних коштів;
- так, дійшовши висновку про те, що початок нарахування інфляційних втрат і 3% річних починається з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання, місцевий господарський суд залишив поза увагою те, що зобов`язання відповідача зі сплати позивачеві завданих збитків не є таким, що виникло з рішення суду, оскільки це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду лише визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами;
- тому, як вважає апелянт, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі положень ст.625 ЦК України повинно бути здійснене з часу завдання шкоди та виникнення у позивача права на її відшкодування, а саме з наступного дня після подання позову про відшкодування школи;
- на переконання апелянта, судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах;
- щодо оскарження додаткового рішення, позивач зазначає, що в разі повного або частково задоволення апеляційної скарги ТОВ «Торговий дім «Преса» на рішення Господарського суду Одеської області у цій справі, відповідно і підлягатиме перегляду розподіл витрат на правову допомогу, визначений додатковим рішенням.
ООКП «Видавництво «Чорномор`я» в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2025 по справі № 916/3691/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з огляду на таке:
- суд першої інстанції мав застосувати частину першу статті 233 ГК України та зменшити розмір санкцій, так як належні до сплати санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора;
- приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу;
- відповідач вважає, що за результатами прийнятого судами рішення про стягнення збитків на користь позивача, останній не тільки відновив свою майнову сферу та ще й отримав додаткові грошові кошти, таким чином стягнення додатково з комунального підприємства інфляційних втрат та трьох відсотків річних сомо по собі є порушенням принципу справедливості;
- ухвалюючи оскаржуване рішення суд не дав ніякої оцінки доводам відповідача, які він наводив щодо значного зменшення вартості паперу та пластин на момент виконання рішення, як підставу для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України;
- наголошує відповідач й на тому, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду, якою було стягнуто збитки, не встановлено для відповідача строк для сплати заборгованості та положеннями ГПК України не передбачено допущення судом до негайного виконання судового рішення;
- а тому, початок строку можливого нарахування інфляційних втрат та 3% річних для застосування ст. 625 ЦК України в цьому випадку має рахуватися від дня пред`явлення стягувачем наказу господарського суду до державної виконавчої служби до дня перед здійсненням фактичної сплати заборгованості. При цьому строк та сума заборгованості вираховуються враховуючи часткові оплати;
- у даному випадку, як вважає відповідач, з огляду на обставини тривалого перебування справи щодо відшкодування збитків у суді апеляційної інстанції, взагалі не можливо стверджувати, що відповідачем порушено строки виконання наказу суду;
- відповідач також вважає, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, зроблений судом першої інстанції не є мотивованим та вірним, оскільки судом не наводилась у рішенні ані формула розрахунку, а ні сам розрахунок. При цьому відповідачем в апеляційній скарзі наведеного власний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат;
- наголошує відповідач й на тому, що стягнення додаткових коштів у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат, може вплинути на можливість сплати останнім заробітної плати, обов`язкових платежів, виконанням інших зобов`язань та утримання майна, що в свою чергу, призупинити діяльність останнього.
Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 та 21.04.2025 відкрито апеляційні провадження по цій справі та призначено скарги до сумісного розгляду на 28.05.2025.
22.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» про відвід в якій відповідач просить відвести суддів Південно-західного апеляційного господарського суду Аленіна О.Ю. та Таран С.В. від розгляду господарської справи № 916/5044/24.
Ухвалою суду від 23.04.2025 визнано необґрунтованим заявлений Одеським обласним комунальним підприємством «Видавництво «Чорномор`я» відвід суддів Аленіна О.Ю. та Таран С.В. по справі №916/5044/24 та передано справу №916/5044/24 для вирішення питання про відвід суддів Аленіна О.Ю. та Таран С.В. у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справи від 24.04.2025 справу №916/5044/24 для вирішення питання про відвід суддів розподілено на розгляд судді Діброви Г.І.
Ухвалою суду від 28.04.2025 суддею Дібровою Г.І. у задоволенні заяви Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я», м.Одеса     про відвід суддів Аленіна О.Ю. та Таран С.В. від розгляду справи №916/5044/24 – відмовлено.
24.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Одеської обласної ради про відвід суддів Аленіна О.Ю. та Таран С.В. від розгляду справи №916/5044/24.
Колегія суддів Південно - західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів: Таран С.В., Принцевської Н.М., розглянувши вказану заяву про відвід, дійшла висновку про її необґрунтованість, у зв`язку з чим ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.04.2025 матеріали справи №916/5044/24 передано на автоматизований розподіл для визначення судді для розгляду заявленого відводу в порядку ч. 3 ст. 39 ГПК України.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 для розгляду заявленого відводу суддів призначено суддю Філінюка І.Г.
Ухвалою суду від 01.05.2025 суддею Філінюком І.Г. у задоволенні заяви Одеської обласної ради про відвід судді Аленіна О.Ю. та Таран С.В. у справі №916/5044/24 – відмовлено.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, яку останній просить залишити без задоволення. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що з огляду на обставини справи, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення рівноваги інтересів учасників правовідносин та порушення принципу справедливості.
Позивач також наголошує на тому, що зобов`язання відповідача зі сплати ТОВ «Торговий дім «Преса» завданих збитків не є таким, що виникло з рішення суду, це зобов`язання з відшкодування шкоди, яке виникло з факту завдання шкоди, в якому рішенням суду лише визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі положень ст.625 ЦК України здійснюється з часу завдання шкоди та виникнення у позивача права на її відшкодування.
Судом апеляційної інстанції також отримано відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача в якому він просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.
Так, відповідач вважає, що позивач в апеляційній скарзі не обґрунтував дату відліку строку порушення зобов`язання, яке він вважає грошовим зобов`язанням, по стягненню збитків у зв`язку із втратою давальницької сировини. При цьому, сума збитків, яку відповідач мав сплатити на користь позивача була визначена лише рішенням суду.
Крім того, відповідач відзначає, що три проценти річних та інфляційні втрати носять компенсаційний характер та не повинні бути джерелом безпідставного збагачення іншої сторони.
Одеська обласна рада у поясненнях наданих до суду апеляційної інстанції просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Торговий дім «Преса» залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ООКП «Видавництво «Чорномор`я» задовольнити в повному обсязі.
За твердженням третьої особи, стягнення з відповідача на користь позивача збитків та витрат на професійну правничу допомогу негативно вплинуло на господарську діяльність останнього. Відповідно стягнення додатково ще неустойки, що є предметом розгляду зазначеної справи, несе надмірний тягар та унеможливлює продовження господарської діяльності відповідача. 
Під час судового засідання від 28.05.2025 представник ТОВ «Торговий дім «Преса» підтримав вимоги та доводи за своєю апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні, а також заперечував проти задоволення апеляційної скарги ООКП «Видавництво «Чорномор`я».
В свою чергу, ООКП «Видавництво «Чорномор`я» просило суд задовольнити апеляційну скаргу відповідача, а апеляційну скаргу ТОВ «Торговий дім «Преса» залишити без задоволення. 
Представник Одеської обласної ради надав пояснення у відповідності до яких підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу ООКП «Видавництво «Чорномор`я», а апеляційну скаргу ТОВ «Торговий дім «Преса» залишити без задоволення. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, ТОВ «Торговий дім «Преса» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» 2 238 984,60 грн збитків.
Господарський суд Одеської області згідно з рішенням від 18.12.2023 у задоволенні позову відмовив.
Південно-західний апеляційний господарський суд згідно з постановою від 27.05.2024 рішення суду першої інстанції скасував в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 1  993 400,00   грн збитків. Позов задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача 1  993 400,00       грн збитків. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінив, виклавши резолютивну частину в редакції, за якою стягнув з відповідача 29 901,60 грн судового збору за подачу позовної заяви та 35 881,92 грн – за подачу апеляційної скарги.
Верховний Суд згідно з постановою від 15.08.2024 закрив касаційне провадження у справі №916/3691/22 за касаційною скаргою Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. Касаційну скаргу Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишив без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 – без змін.
26 вересня 2024 Господарським судом Одеської області на виконання постанови суду апеляційної інстанції було видано накази про стягнення з ООКП “Видавництво “Чорномор`я” на користь ТОВ “Торговий дім “Преса” 1  993 440 грн збитків, а також витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 29   901 грн 60 коп. та витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 35 881 грн 92 коп.
27 вересня 2024 старшим державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Поліщуком Костянтином Георгійовичем відкрито виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду Одеської області про стягнення з ООКП “Видавництво “Чорномор`я” на користь ТОВ “Торговий дім “Преса” 1  993 440 грн збитків.
В межах виконавчого провадження ООКП “Видавництво “Чорномор`я” було перераховано на користь ТОВ “Торговий дім “Преса” грошові кошти у загальному розмірі 1  993 440 грн, зокрема 03.10.2024 в рахунок погашення заборгованості ООКП “Видавництво “Чорномор`я” за рішенням суду у справі 916/3691/22 на рахунок ТОВ “Торговий дім “Преса” перераховано 75  161,84 грн; 03.10.2024 – 309  684,96 грн; 07.10.2024 – 1  045,01 грн; 10.10.2024 – 242  965,49 грн; 11.10.2024 – 4 212 грн; 16.10.2024 – 19  718,46 грн; 25.10.2024 – 48 600 грн.; 04.11.2024 – 9  818,89 грн; 07.11.2024 – 270 000 грн; 08.11.2024 – 405  000 грн.
Також,  після звернення із даним позовом до суду, а саме 18.11.2024 в примусовому порядку з відповідача на користь позивача було стягнуто 607  233,35 грн, що підтверджується випискою з рахунку. Цього ж дня, а саме 18.11.2024 було закінчено виконавче провадження ВП № 76156028, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 76156028 у зв`язку з його повним виконання.
У зв`язку з прострочення відповідачем відшкодування позивачу завданих збитків, які стягнуто рішенням суду, останній нарахував та просив суд стягнути з відповідача на свою користь 345 559,18 грн, з яких 236639,18 грн інфляційних втрат та 108920,00 грн три проценти річних, що нараховані на суму збитків, визначену у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 916/3691/22, за період з 29.12.2022 (наступний день після подання позову у справі №916/3691/22) на момент подачі позову у справі №916/5044/24 (02.10.2024) на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки на переконання суду, позивачем невірно визначено період нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши мотиви оскаржуваного рішення та додаткового рішення, доводи та вимоги апеляційних скарг, дійшла наступних висновків. 
Спірним у цій справі є питання визначення початку періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання, оскільки на думку позивача таке прострочення пов`язується з моментом завдання збитків та повинно починались з наступного дня після подання позову у справі про відшкодування збитків. В свою чергу, відповідач вважає, що саме грошове зобов`язання виникло у нього саме після прийняття судом рішення про стягнення на користь позивача збитків. Проте, місцевий господарський суд не погодившись з позицією сторін, вирішив, що такий строк починає свій перебіг з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку факт завдання ООКП “Видавництво “Чорномор`я” збитків ТОВ “Торговий дім “Преса” у розмірі  1  993 400,00   грн встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц)).
Окрім того, в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. 
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).
Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) боржником підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19.
У справі, що розглядається, суд першої інстанції вірно встановив прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання приписів частини другої статті 625 ЦК України.
Щодо визначення початку періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання, то у постанові від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц Велика Палата Верховного Суду, зокрема, висловила таку правову позицію.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. 
З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. 
Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими висновки судів, що між сторонами виникли грошові зобов`язання саме на підставі рішення суду.
Зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами. 
Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то в цьому випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, адже одна сторона зобов`язана сплатити певну визначену грошову суму стягувачу.
Тобто Велика Палата Верховного Суду вже висловила правову позицію з приводу того, що грошове зобов`язання з відшкодування шкоди виникає між сторонами із заподіяння шкоди, а не з рішення суду. Положення частини другої статті 625 ЦК України мають застосовуватись з урахуванням вказаного вище висновку Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно, як висновок суду першої інстанції про те, що початок періоду нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних починається з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання, так й наведені відповідачем у апеляційній  скарзі доводи про те, що обов`язок ООКП “Видавництво “Чорномор`я” сплатити три проценти річних за неправомірне користування грошовими коштами та відшкодувати інфляційні втрати міг виникнути лише з моменту визначення та конкретизації зобов`язання як грошового - з моменту прийняття постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 по справі №916/3691/22 - є помилковими.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.11.2023 у справі № 910/3658/23.
Дійшовши такого висновку, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ТОВ “Торговий дім “Преса” у цій частині, зокрема щодо необхідності нарахуванням відсотків річних та інфляційних втрат на суму збитків, стягнутих судовим рішенням, за період з моменту заподіяння шкоди, а не з дати прийняття відповідного рішення та набрання ним законної сили.
З огляду на наведене, а також враховуючи погашення відповідачем існуючої заборгованості частинами, судова колегія здійснила власний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, у відповідності до якого загальний розмір заборгованості складає 345  459 грн 27 коп., з яких 236  639 грн 17 коп. інфляційних втрат та 108  820 грн 10 коп. три проценти річних.
[Період прострочення №1]: 29.12.2022 - 02.10.2024.
[Сума заборгованості] = 1993440.00 грн.
[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: січ. 2023 = 100.8 лют. 2023 = 100.7 бер. 2023 = 101.5 квіт. 2023 = 100.2 трав. 2023 = 100.5 черв. 2023 = 100.8 лип. 2023 = 99.4 серп. 2023 = 98.6 вер. 2023 = 100.5 жовт. 2023 = 100.8 лист. 2023 = 100.5 груд. 2023 = 100.7 січ. 2024 = 100.4 лют. 2024 = 100.3 бер. 2024 = 100.5 квіт. 2024 = 100.2 трав. 2024 = 100.6 черв. 2024 = 102.2 лип. 2024 = 100.0 серп. 2024 = 100.6 вер. 2024 = 101.5;
[Сукупний індекс інфляції] = 100.8:100 (січ. 2023) * 100.7:100 (лют. 2023) * 101.5:100 (бер. 2023) * 100.2:100 (квіт. 2023) * 100.5:100 (трав. 2023) * 100.8:100 (черв. 2023) * 99.4:100 (лип. 2023) * 98.6:100 (серп. 2023) * 100.5:100 (вер. 2023) * 100.8:100 (жовт. 2023) * 100.5:100 (лист. 2023) * 100.7:100 (груд. 2023) * 100.4:100 (січ. 2024) * 100.3:100 (лют. 2024) * 100.5:100 (бер. 2024) * 100.2:100 (квіт. 2024) * 100.6:100 (трав. 2024) * 102.2:100 (черв. 2024) * 100.0:100 (лип. 2024) * 100.6:100 (серп. 2024) * 101.5:100 (вер. 2024) = 1.11870895.
[Інфляційне нарахування] = 1993440.00 * 1.11870895 -1993440.00 = 236639.17 грн.
[Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції] = 1993440.00 * 1.11870895 = 2230079.17 грн.
[Період прострочення №2]: 03.10.2024 - 06.10.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19). 
[Період прострочення №3]: 07.10.2024 - 09.10.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19).
[Період прострочення №4]: 10.10.2024 - 11.10.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19).
[Період прострочення №5]: 11.10.2024 - 15.10.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19. 
[Період прострочення №6]: 16.10.2024 - 24.10.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19).
[Період прострочення №7]: 25.10.2024 - 03.11.2024.
[Сума заборгованості] = 1292052.24 грн.
[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: Відсутні
[Сукупний індекс інфляції] =  Відсутній.
[Інфляційне нарахування] = 1292052.24 * 1.00000000 -1292052.24 = 0.00 грн.
[Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції] = 1292052.24 * 1.00000000 = 1292052.24 грн.
[Період прострочення №8]: 04.11.2024 - 06.11.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19).
[Період прострочення №9]: 07.11.2024 - 08.11.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19).
[Період прострочення №10]: 08.11.2024 - 13.11.2024.
Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. Постанову ВС від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19).
Розрахунок 3 % річних (ст. 625 ЦКУ):
[Період прострочення №1]: 29.12.2022 - 02.10.2024.
[Сума заборгованості] = 1993440.00 грн.
[Кількість днів прострочення] = 643.
[Сума санкції] = 1993440.00*3/100/365*3 + 1993440.00*3/100/365*365 + 1993440.00*3/100/366*275 = 105228.83 грн.
[Період прострочення №2]: 03.10.2024 - 06.10.2024.
[Сума заборгованості] = 1608593.20 грн.
[Кількість днів прострочення] = 3.
[Сума санкції] = 1608593.20*3/100/366*3 = 395.56 грн.
[Період прострочення №3]: 07.10.2024 - 09.10.2024.
[Сума заборгованості] = 1607548.19 грн.
[Кількість днів прострочення] = 2.
[Сума санкції] = 1607548.19*3/100/366*2 = 263.53 грн.
[Період прострочення №4]: 10.10.2024 - 11.10.2024.
[Сума заборгованості] = 1364582.70 грн.
[Кількість днів прострочення] = 1.
[Сума санкції] = 1364582.70*3/100/366*1 = 111.85 грн.
[Період прострочення №5]: 11.10.2024 - 15.10.2024.
[Сума заборгованості] = 1360370.70 грн.
[Кількість днів прострочення] = 4.
[Сума санкції] = 1360370.70*3/100/366*4 = 446.02 грн.
[Період прострочення №6]: 16.10.2024 - 24.10.2024.
[Сума заборгованості] = 1340652.24 грн.
[Кількість днів прострочення] = 8.
[Сума санкції] = 1340652.24*3/100/366*8 = 879.12 грн.
[Період прострочення №7]: 25.10.2024 - 03.11.2024.
[Сума заборгованості] = 1292052.24 грн.
[Кількість днів прострочення] = 9.
[Сума санкції] = 1292052.24*3/100/366*9 = 953.15 грн.
[Період прострочення №8]: 04.11.2024 - 06.11.2024.
[Сума заборгованості] = 1282233.35 грн.
[Кількість днів прострочення] = 2.
[Сума санкції] = 1282233.35*3/100/366*2 = 210.20 грн.
[Період прострочення №9]: 07.11.2024 - 08.11.2024.
[Сума заборгованості] = 1012233.35 грн.
[Кількість днів прострочення] = 1.
[Сума санкції] = 1012233.35*3/100/366*1 = 82.97 грн.
[Період прострочення №10]: 08.11.2024 - 13.11.2024.
[Сума заборгованості] = 607233.35 грн.
[Кількість днів прострочення] = 5.
[Сума санкції] = 607233.35*3/100/366*5 = 248.87 грн.
Підсумок: 
[Інфляційні нарахування] = 236639.17 грн.
[Сума санкції 3 % річних] = 105228.83 грн.  + 395.56 грн.  + 263.53 грн.  + 111.85 грн.  + 446.02 грн.  + 879.12 грн.  + 953.15 грн.  + 210.20 грн.  + 82.97 грн.  + 248.87 грн. = 108820.10 грн.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 345  459 грн 27 коп., з яких 236  639 грн 17 коп. інфляційних втрат та 108  820 грн 10 коп. три проценти річних.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача про те, що суд першої інстанції мав застосувати частину першу статті 233 ГК України та зменшити розмір санкцій, з огляду на таке. 
Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Так, у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у постанові Великої Палати Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами пункту 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині 2 статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
Отже, відповідне зменшення процентів річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи № 902/417/18, а саме - встановлення процентів річних на рівні 40% та 96%, і їх явну невідповідність принципу справедливості, в той час як у справі №910/13370/24, проценти річних нараховані за встановленою у статті 625 ЦК України ставкою у розмірі три проценти, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу за первісним позовом трьох процентів річних апеляційним судом не встановлено.
Ці висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2024 у справі №910/3323/23, від 07.09.2022 у справі №910/9911/21, від 21.06.2022 у справі №910/9905/21, від 07.03.2023 у справі №910/17556/21.
Об`єднана палата у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі «Висновки щодо застосування норм матеріального права», зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила:
« 213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права».
Крім того, у пункті 72 постанови від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема: «…, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".
Тобто у вказаних постановах Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано правові висновки щодо застосування приписів статті 625 ЦК України до відносин про стягнення відсотків річних, невиконанням грошових зобов`язань та зроблені загальні висновки про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. У тому числі і висновки про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин.
На переконання колегії суддів, у даному випадку відсутні будь-які виняткові обставини, які б достеменно свідчили про необхідність зменшення заявлених до стягнення трьох процентів річних. 
Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнуті судом три проценти річних розраховані з урахуванням мінімально визначеного законодавцем відсотку (3%), сума стягнутих грошових коштів не є неспівмірною до стягнутих збитків, оскільки складає 108  820 грн 10 коп., у той час як сума стягнутих збитків становить 1  993 400,00   грн.
В свою чергу, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про добровільне виконання рішення суду (рішення було виконано примусово державною виконавчою службою), доказів того, що несвоєчасне погашення заборгованості відбулось внаслідок незалежних від нього обставин, а також доказів на підтвердження відсутності грошових коштів для сплати існуючої заборгованості, загрози банкрутства, у зв`язку із стягненням таких коштів, тощо. 
З огляду на таке, судова колегія не вбачає жодних підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення трьох процентів річних.
Колегія суддів залишає поза увагою доводи ООКП «Видавництво «Чорномор`я», які пов`язані із запереченнями щодо завдання збитків ТОВ «Торговий дім «Преса», їх розміру, обґрунтованості тощо, оскільки такі обставини вже були предметом дослідження суду у межах справи №916/3691/22 та їм надано відповідну оцінку. В той час, як предметом спору, який наразі переглядається судом апеляційної інстанції є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, а не стягненням збитків. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 233  990,84 грн підлягає скасуванню, із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог.
Щодо оскаржуваного додаткового рішення, колегія суддів зазначає таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке Gідлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
На підтвердження надання правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18).
Так, наявні матеріали справи свідчать про те, що у позовній заяві ТОВ “Торговий дім “Преса” було зазначено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 10 000 грн.
30.12.2024 позивач на підтвердження понесених судових витрат в справі №916/5044/24 надав наступні докази: 
- копію договору про надання правової допомоги №19 від 01.11.2024, укладеному з АБ «Гонтар та партнери»; 
- копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №19 від 01.11.2024, згідно умов якої гонорар, який підлягає сплаті Клієнтом на користь Бюро під час представництва його інтересів в Господарському суді Одеської області в справі в справі за його позовом до Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "Чорномор`я" про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції складає 10000,00 грн.; 
- детальний опис робіт; 
- платіжну інструкцію №792-24 від 30.12.2024.
Так, у відповідності до договору про надання правової допомоги №19 від 01.11.2024, укладеного між ТОВ “Торговий дім “Преса” та АБ «Гонтар та партнери» за цим Договором Бюро зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги (надалі «Правова допомога» або «Послуги») Клієнту в справі за його позовом до Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "Чорномор`я" про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції, на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надания Правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору, на умовах і в порядку, визначених цим Договором. Відповідно до цього Договору Бюро в інтересах Клієнта здійснює адвокатську діяльність та надає Клієнту Правову допомогу.
Згідно з п.2.2 Договору Адвокатське Бюро «Гонтар та партнери» має право отримувати оплату ( Гонорар) за фактично надану правову допомогу, вартість якої погоджена Сторонами в додатку №1 до цього Договору.
Додатковою угодою №1 до Договору №19 від 01.11.2024 р. сторони погодили, що гонорар, який підлягає сплаті Клієнтом на користь Бюро під час представництва його інтересів в Господарському суді Одеської області в справі за його позовом до ООКП "Видавництво "Чорномор`я" про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції складає 10   000 грн.
При цьому, в Детальному описі наданих послуг у справі №916/5044/24 від 18.03.2025р. зазначено наступні послуги та витрачений час: аналіз діючого законодавства та судової практики у справах з аналогічними правовими відносинами – 2 год.; надання консультаційних послуг - 2 год.; збір доказів, підготовка та подання позову - 10 год.; ознайомлення з відзивом на позов, підготовка та подання відповіді на відзив - 5 год.; підготовка та подання клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції - 1 год.; підготовка та подання відзиву на клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з наявністю кримінального провадження - 2 год.; підготовка та подання відзиву на клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №916/3920/24 - 2 год.; участь в судових засіданнях (орієнтовно) - 3 год.
Як вбачається з Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.03.2025р., який підписаний сторонами та скріплений печатками, ТОВ «Торговий дім «Преса» прийняло надані послуги без заперечень.
Також, згідно платіжної інструкції №792-24 від 30.12.2024р. позивачем перераховано кошти у сумі 10   000 грн. на рахунок Адвокатське Бюро «Гонтар та партнери» із зазначенням платежу: оплата правової допомоги АБ «Гонтар та партнери» в справі №916/5044/24 зг. Договору №19 від 01.11.2024, сума 10   000,00 без податку (ПДВ).
Отже, позивачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10  000 грн.
Разом з цим, у відповідності до пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись із позовною заявою ТОВ «Торговий дім «Преса» просило стягнути з відповідача на свою користь 345 559,18 грн, в той час, як судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 345  459,27 грн.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді першої інстанції у розмірі 9997 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Решта витрат на професійну правничу допомогу у справі покладається на ТОВ «Торговий дім «Преса».
В свою чергу, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22)).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (пункт 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат (пункт 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (пункт 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. 
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Висновки, аналогічні відображеним вище, раніше були викладені і в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. 
Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі № 910/17343/20 та постанові Верховного Суду від 15.06.2022 р. у cправі № 911/2652/17 (911/3581/20). 
Таких доказів або підтверджених документально обґрунтувань, у тому числі - розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідач до справи не надав, у зв`язку з чим суд вбачає, що останнім не доведено у відповідності до ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що мала б наслідком їх зменшення до того розміру, який просить відповідач.
Судова колегія також зазначає, що позивачем та Адвокатським Бюро «Гонтар та партнери» у додатковій угоді до договору про надання правової допомоги було визначено надання адвокатських послуг у формі гонорару у твердій (фіксованій) сумі, а тому вона є незмінною в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
До того ж, колегія суддів зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що адвокатом не надавались позивачеві послуги пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у цій справі та/або такі послуги не пов`язані з цією справою. 
З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване позивачем додаткове рішення в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 6771 грн витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню із прийняттям в цій частині нового рішення, про їх задоволення.
Судова колегія також зазначає, що звертаючись з апеляційною скаргою ТОВ «Торговий дім «Преса» зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом його апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2025 складається, зокрема із витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
До апеляційної інстанції позивачем було долучено копію додаткової угоди №2 від 26.03.2025 до Договору про надання правової допомоги №19 від 01.11.2024 у відповідності до якої Адвокатське бюро «ГОНТАР ТА ПАРТНЕРИ» в особі Керуючого Гонтар Поліни Анатоліївни, яка діє на підставі Статуту (надалі – Бюро), з однієї сторони, та ТОВ «Торговий дім «Преса» в особі директора Галчанського Євгена Петровича, який діє на підставі Статуту, надалі - Клієнт, з іншої сторони, уклали по Додаткову угоду №2 (надалі - Угода) до Договору №19 від 01.11.2024р. про надання правової допомоги (надалі – Договір) про наступне: 1. Сторони дійшли взаємної згоди, що Гонорар, який підлягає сплаті Клієнтом на користь Бюро під час представництва його інтересів в Південно-західному апеляційному господарському суді в справі №916/5044/24 за його позовом до Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "Чорномор`я" про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції складає 10000,00 грн. 2. Фактично понесені витрати Клієнт зобов`язується оплачувати протягом 3-х календарних днів з дня отримання від Бюро відповідного рахунку. 3. Всі розрахунки за даним Договором здійснюються в українських гривнях.
28.05.2025 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надану у суді апеляційної інстанції, а саме 1) квитанцію про сплату ТОВ "Торговий дім "Преса" правової допомоги у розмірі 10000,00 грн.; 2) детальний опис робіт; 3) копію акта приймання-передачі наданих послуг від 28.05.2025.
Отже, у даному випадку позивачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Разом з цим, як вже було вказано вище, у даному випадку позовні вимоги було задоволено частково, а тому з огляду на приписи пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 9997 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Решта витрат на професійну правничу допомогу у справі покладається на ТОВ «Торговий дім «Преса».
При цьому, як вже було вказано вище з приводу витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для їх зменшення, оскільки такі витрати є цілком обґрунтованими, співмірними із ціною позову та реальними.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 233  990,84 грн та розподілу судових витрат скасуванню із прийняттям нового рішення. 
Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснено на підставі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційні скарги задовольнити частково. 
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2025 по справі №916/5044/24 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 233  990,84 грн та розподілу судових витрат – скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог. В решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
«Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» 345  459 грн 27 коп., з яких 236  639 грн 17 коп. інфляційних втрат та 108  820 грн 10 коп. три проценти річних. 
В задоволенні решти позову – відмовити.
Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» 5181 грн 83 коп. судового збору за подання позовної заяви».
3. Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 по справі №916/5044/24 в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 6771 грн витрат на професійну правничу допомогу – скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, про їх задоволення. В решті додаткове рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
« 1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.
2. Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» 9997 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді першої інстанції.
3. В задоволенні решти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» про ухвалення додаткового рішення по справі - відмовити».
4. Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» 4211 грн 83 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. 
5. Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» 9997 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції. 
6. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2025.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                Принцевська Н.М.

Суддя                                                                                Таран С.В.