КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/12710/24                                                  Головуючий у 1 інстанції: Колесник О.М.
Провадження №22-ц/824/4713/2025                             Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
16 травня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                       Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року в справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем центрального опалення та гарячої води, які постачає йому позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач своєчасно не сплачував кошти за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, за ним утворилась заборгованість у розмірі 68 136,26 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»:
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11613,76 грн;
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого водопостачання у розмірі 4025,64 грн;
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 19541,63 грн;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 13399,32 грн;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 18024,83 грн;
- заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 931,98 грн;
- заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 460,50 грн;
- заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення у розмірі 138,60 грн;
- витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн;
- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року позов КП виконавчого органу Київради (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4261,39 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 4025,64 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 19541,63 грн, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 року по 30.04.2024 року у розмірі 13399,32 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 року по 30.04.2024 року у розмірі 18024,83 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування аз постачання теплової енергії у розмірі 931,98 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 460,50 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення у розмірі 138,60 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2701,26 грн, а всього стягнуто у розмірі 63 485,15 грн.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 25 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в повному обсязі позовних вимог.
Вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки дане рішення суперечить позиції Верховного Суду України стосовно зобов`язань споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги. Зокрема постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20.04.2016 року справа № 6-2951цс15 передбачає, що зобов`язання по сплаті житлово-комунальних послуг виникає, якщо споживач фактично користувався ними.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач всебічно обґрунтував і довів до відома суду, що письмовий договір з позивачем відсутній і послуги відповідачем фактично не споживались. В свою чергу позивач не надав жодного доказу фактичного споживання відповідачем житлово-комунальних послуг.
Таким чином, з огляду на позицію Верховного Суду України, апелянт вважає, що він не має зобов`язання по сплаті не спожитих житлово-комунальних послуг. Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги на обставини, викладені у відзиві на позов і не прийняв до уваги відсутність доказів фактичного послуг і виніс рішення, виходячи з того, що невиконання зобов`язання з боку відповідача є встановленим фактом.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
13 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», в якому просило відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач зазначав, що всупереч вимогам ст. 322 ЦК України, власник квартири (відповідач) не сплачує заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилась за адресою АДРЕСА_1 , чим грубо порушують права КП «Київтеплоенерго» як надавача послуг. З відповідними правомірними доказами щодо неотримання послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води за вказаною адресою власник вказаної квартири до позивача також не звертався.
Наголошував на тому, що відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та з претензією на адресу позивача про їх неотримання не звертався.
Позивач вважає, що оскільки послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати житлових послуг.
Позивач також зазначав, що на особовому рахунку закріпленому за відповідачем фіксуються часткові оплати заборгованості, розрахунки яких містяться в матеріалах справи, а тому часткова оплата заборгованості свідчить про визнання боргу та переривання строків позовної давності.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом встановлено, що з 01.05.2018 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 року до 31.01.2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01.11.2021 року у зв`язку з зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого постачання гарячої води та постачання теплової енергії.
ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований в даній квартирі, що підтверджується відомостями реєстру територіальної громади м. Києва від 12 липня 2024 року.
Відповідач у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачував за спожиті послуг з централізованого постачання гарячої води та постачання теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2024 року складає 50965,78 грн: за період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 0,00 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 19 541,63 грн, за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 13399,32 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 18 024,83 грн.
У відповідача відповідно до положення ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також існує заборгованість: у період до 31.10.2021 року заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 138,60 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн; за період з 01.11.2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 931,98 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 460,50 грн.
Крім того, позивач на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602/18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15639,40 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та наявності у відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у період з березня 2017 року. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період до березня 2017 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, оскільки такі висновки відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст. 151, 162 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері у житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Одним із обов`язків споживача є здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стороною позивача надано суду достатні докази, які вказують на наявність у відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води.
До вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг застосовується загальна позовна давність.
Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції вважав правильним задовольнити позовні вимоги частково, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості за період, який передує квітню 2017 року.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» в межах строку позовної давності мало право на стягнення заборгованості за спожиті з 13 березня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання - 8287,03 грн, за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води - 19 541,63 грн, за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії - 13399,32 грн, за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води - 18024,83 грн, з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії - 931,98 грн, з плати за абонентське обслуговування за постачання гарячого водопостачання 460,50 грн, з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення - 138,60 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності укладеного між відповідачами та позивачем договору відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості є безпідставними, оскільки, будучи зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вважається користувачем послуг, що надаються позивачем.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , отримує житлово-комунальні послуги від позивача, а отже, є індивідуальним споживачем, який зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якими користується.
Відсутність укладеного договору не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку - нести відповідальність в порядку, встановленому законом.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18.
Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, за які відповідач зобов`язаний був сплачувати грошові кошти, а тому факт виконання позивачем своїх зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг не може ставитись судом під сумнів.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактично послуги, які надавались позивачем, відповідачем не споживались, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.
Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що він звертався до позивача з приводу ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складав відповідні акти-претензії чи викликав представників позивача для перевірки кількості та/або якості наданих послуг у порядку, передбаченому законом. Таких доказів не додано і до апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
У разі наміру споживача не отримувати комунальні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення житлового приміщення від мережі теплопостачання, але самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.
Отже, єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який після закінчення робіт подається відповідній комісії для затвердження.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №629/367/17, від 25.03.2019 у справі №576/2554/14-ц, від 25.07.2019 у справі №361/5676/15-ц про те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.
Доказів того, що квартиру, в якій зареєстрований відповідач у встановленому законом порядку було відключено від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не надано.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       Є.П. Євграфова
 
                                                                                                 Т.О. Писана