ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 954/691/24                 Головуючий у 1-й інстанції: Гончаренко О.В.
Номер провадження: 22-ц/819/318/25                                                Доповідач: Воронцова Л.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року                                                                        м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя- доповідач):        Воронцової Л.П.,
суддів:                                Кутурланової О.В.,
                                       Майданіка В.В.,
секретар:                                Олійник К.О.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Склярський Павло Миколайович, на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 28 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Гончаренка О.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, 
ВСТАНОВИВ :
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2024 року ОСОБА_1  завернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 2014 до 2016 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , в свідоцтві про народження якого відомості про батька внесені зі слів матері дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 18 липня 2016 у справі № 655/392/16-ц за його позовом визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, на підставі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 січня 2019 року у справі № 655/340/18 змінено прізвище дитини на " ОСОБА_4 ".
З червня 2017 року дитина проживає разом із позивачем та його батьками, а мати дитини самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у житті дитини,не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про її здоров`я, матеріально не утримує. 
Просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 та вирішити питання про стягнення судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 28 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідачка не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатися її вихованням. Надані позивачем докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини, а оскільки відповідачка проживає на тимчасово окупованій території, відтак позбавлена можливості з об`єктивних причин у повній мірі реалізувати свої права і виконати обов`язки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Склярський Павло Миколайович,  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 28 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_6 , судді: Кутурланова О.В. Майданік В.В.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
14 квітня 2025 року справа надійшла до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року справу призначено до розгляду на 06 травня 2025 року о 13 год. 15 хв. 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року витребувано у Міністерства соціальної політики України із Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про перебування на обліку чи зняття з нього, із зазначенням місця проживання, як внутрішньо переміщеної особи відповідача ОСОБА_2 .
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не захистив права малолітньої дитини та не врахував невиконання відповідачем протягом тривалого часу батьківських обов`язків, під час ухвалення рішення допустив численні помилки у зазначенні дат (початок проживання з батьком 2019 замість вірного 2017 року) предмета спору ("визначення місця проживання дитини" замість вірного "зміна прізвища дитини"), безпідставно посилався на те, що до початку збройної агресії РФ відповідач спілкувалася із дитиною по телефону та позбавлена можливості залишити тимчасово окуповану територію через відсутність документів, що посвідчують особу, оскільки про вказані обставини позивач не зазначав, що є припущенням суду. Крім того, суд невірно застосував висновок Верховного Суду у справі № 420/1075/17 щодо визнання об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дитиною та участь у її вихованні, проживання відповідача на тимчасово окупованій території, оскільки у даній справі вказаний факт є недоведеним. Суд ухвалив оскаржуване рішення без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24, де зазначено, що байдужість відповідача протягом п`яти років призвела до відсутності психоемоційного зв`язку з дитиною, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Посилання суду першої інстанції на недоведеність позовних вимог письмовими доказами, виданими у 2024 році, що засвідчують факти після початку введення в країні воєнного стану, є необґрунтованим, оскільки дата складання документів не може впливати на результат вирішення спору по даній категорії справ, а сам висновок органу опіки та піклування складається лише після звернення до суду з відповідним позовом. Суд не врахував, що з 2016 року позивач вчиняв активні дії щодо реєстрації його як батька дитини і в подальшому в 2019 році звертався до суду з позовом про зміну прізвища дитини, щоб в подальшому належно забезпечувати інтереси дитини. Просив врахувати, що він має батьків пенсійного віку, які хворіють, а інших родичів чи близьких людей не має, тому єдиний хто у сина є у такий тяжкий час - це він, батько.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судове засідання апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце її розглядуповідомлена шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України відповідно до вимог ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки останнє відоме її місце проживання знаходиться на тимчасово окупованій території Херсонської області.
Крім того, відповідно до повідомлення юридичного департаменту Міністерства соціальної політики України № 10321/0/290-25/13 від 21 квітня 2025 року згідно відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформація щодо відповідача ОСОБА_2 відсутня.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача  ОСОБА_2 , оскільки її явка у судове засідання обов`язковою не визнавалася, а відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду не перешкоджає розгляду справи. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Склярський П.М. вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, у ній викладених. Позивач пояснив, що у 2017 році у річного ОСОБА_7 виявся небезпечний стан здоров`я, який потребував госпіталізації та лікування дитини у медичному закладі. На той час він із матір`ю дитини не проживав, вона ж не хотіла лягати із дитиною до обласної лікарні, тому під час лікування сина в Херсонській обласній лікарні у червні 2017 року із дитиною перебував він. Оскільки маленький ОСОБА_8 потребував і у подальшому, після виписки із лікарні належного догляду, харчування, медичного патронату, а мати дитини не проявляла у цьому заінтересованості і бажання, він забрав із лікарні сина до себе, в сім`ю своїх батьків, які допомагали йому у догляді і вихованні сина. Жили вони не у одному населеному пункті із відповідачкою, однак по сусідству. Мати дитини із 2017 року не проявляла заінтересованості приймати участь у життті сина, спочатку це були рідкі дзвінки та формальні питання щодо сина, не просила передати їй сина. Надалі вона практично не дзвонила, не приїздила та не цікавилася життям дитини, і вже із 2020 року зв`язок із нею був втрачений. Після окупації лівобережжя Херсонщини, він із батьками і сином виїхали на підконтрольну Україні територію. У будь-якому разі, виїхавши чи не виїхавши із окупованої території, відповідачка, за наявності бажання, могла б зберегти хоча б можливість спілкування із сином по телефону, однак вона ні сама не дзвонить, ні він не зміг із нею зв`язатися, Фактично з літа 2017 року, після виписки сина із лікарні, відповідачка втратила з дитиною зв`язок, ОСОБА_7 практично не згадує матір, син зростає, дорослішає без усвідомлення і реального відчуття, що у нього є мати. Він намагається весь цей час оточити сина любов`ю, увагою, дати належну освіту, розвиток і виховання, проте в умовах війни, дитина може залишиться взагалі без батьківської опіки, дідусь і бабуся за віком і станом здоров`я не можуть забезпечити ОСОБА_7 батьківську присутність і виховання. З 2017 року відповідач ні систематично, ні епізодично матеріальної допомоги на сина не надає.
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 у присутності представника органу опіки та піклування (педагога) пояснив, що зростає у сім`ї батька, дідуся та бабусі, мати не пам`ятає.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Склярського П.М., малолітнього ОСОБА_5 та представника Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, який підтривав висновок органу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
       Фактичні обставини справи, встановлені судами
       У період 2014-2016 років сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, у яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син.
Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 18 липня 2016 року у справі № 655/392/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Гайворон Кіровоградської області, індивідуальний ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 січня 2019 року у справі № 655/340/18, за позовом ініційованим батьком, в актовому записі про народження ОСОБА_3 , зареєстрованому 19 травня 2016 року за № 83 Каховським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області, частково змінено відомості про дитину, зазначено його прізвище " ОСОБА_4 ".
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , виданого повторно 01 квітня 2019 року Каховським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, сторони у даній справі зазначені його батьками.
Вказане підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00022760785 від 03 травня 2019 року, сформованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Великолепетиському та Горностаївському районах Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.
Відповідно до копій довідок № 5137-5002703516, № 5137-5002703524 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 11 квітня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 213049 від 29 червня 2017 року ОСОБА_9 був госпіталізований до КЗ "Херсонська обласна дитяча обласна клінічна лікарня ХОР разом із батьком та у період із 10 червня 2017 року по 29 червня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворюванням - синдром рухових порушень, затримки статокінетичного та передмовленнєвого розвитку резидуально-органічного генезу із супутними захворюваннями: залізнодефіцитна анемія, легка білково-енергетична недостатність, рахіт (підгостра течія).
Відповідно до копії довідки КНП "Дитяча міська поліклініка № 6 ОМР" від 21 травня 2024 року ОСОБА_1 займається доглядом, вихованням дитини ОСОБА_5 , а також вживав заходів щодо збереження здоров`я дитини. З моменту укладення декларації інші родичі не цікавилися здоров`ям дитини та не прибували з дитиною на огляд.
Згідно з копією довідки від 21 травня 2024 року, виданою директором курсів іноземних мов "Інтерлінгва" протягом навчання ОСОБА_5 на курсах англійської мови у період з 09 січня 2024 року по 21 травня 2024 року його супроводом займався лише батько ОСОБА_1 .
Відповідно до копії характеристики учня 1 класу Одеського ліцею № 100 ОСОБА_5 , останній навчається у закладі з 01 вересня 2023 року. Батько дитини бере активну участь у житті класу та забезпечує високий рівень її навчання; мати дитини у вихованні участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася, успіхами дитини не цікавилася.
Згідно з висновком Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 26 вересня 2024 року № К.1782, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських правОСОБА_2 відносно її малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2. Мотивувальна частина
Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 як на підставу позову послався на те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, майже із народження дитини, не цікавиться її життям, не займається його вихованням, не забезпечує матеріально.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). 
У частині першій статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20, провадження № 61-14656св21, викладено висновок про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
З матеріалів справи вбачається, що з червня 2017 року неповнолітній ОСОБА_5 проживає із батьком ОСОБА_10 та перебуває на його утриманні, в той час як мати ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не брала та з ним не спілкувалася, що підтверджено рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 січня 2019 року у справі № 655/340/18.
Крім того, з наданої позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 213049 від 29 червня 2017 року вбачається, що з народження дитини її батько - ОСОБА_10 забезпечував медичний догляд та лікування дитини самостійно внаслідок нехтування матір`ю дитини своїми обов`язками.
Відповідно до висновку Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 26 вересня 2024 року № К.1782, ОСОБА_1 проживає разом із малолітнім сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з актом обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_11 від 09 серпня 2024 року, складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, житлово-побутові умови задовільні, для дитини створені умови для виховання та розвитку. ОСОБА_1 відповідально ставиться до виховання, розвитку та здоров`я дитини. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дітям, укладена з лікарем КНП “Дитяча міська поліклініка № 6» Одеської міської ради ОСОБА_12 батьком ОСОБА_5 від 19.01.2023. Згідно з характеристикою Одеського ліцею № 100 Одеської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у закладі з 1-го класу. За час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже дружня, добра дитина, має лідерські здібності. Батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет, забезпечує високий рівень навчання сина. Мати, ОСОБА_2 , у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, батьківські збори не відвідує, успіхами сина не цікавилась. Згідно з характеристикою сусідів: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , родички ОСОБА_15 батько малолітнього, ОСОБА_1 , характеризується позитивно, сам займається вихованням дитини, відводить його до школи, разом відвідують бібліотеку та різні гуртки. ОСОБА_8 ввічливий та привітний хлопчик, завжди має охайний вигляд. Мати участі у вихованні, утриманні сина не приймає.
Згідно з протоколом бесіди з малолітнім ОСОБА_16 від 09.08.2024, складеного спеціалістами органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради за допомогою телефонного зв`язку у присутності батька дитини та з його дозволу, ОСОБА_8 розповів, що перейшов до 2-го класу, улюблені предмети математика та фізкультура, має багато друзів. Вважає своєю сім`єю батька, бабусю, дідуся.         Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунулася, за місцем проживання сина не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_8 , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. 
Відповідно до листа Служби у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації від 01.08.2024 № 43-03-01/11-1434/0/24, відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні та надати інформацію щодо її фактичного місця проживання неможливо, у зв`язку з тимчасовою окупацією Каховського району Херсонської області. 
Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки і піклування, який є належним доказом у даній справі та в сукупності з іншими доказами підтверджує свідоме ухилення відповідачки, майже від народження дитини, від виконання батьківських обов`язків. При цьому, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності систематичного та злісного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, не відповідає матеріалам справи та не підтверджений жодними належними доказами, натомість спростовується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №213049 ХОДЛ про перебування батька із сином під час його лікування у період з 16 червня 2017 року по 29 червня 2017 року, рішенням Каховського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року №655/340/18, яким встановлено, що після виписки дитини із лікарні, дитина проживає із батьком. Докази про те, що позивач чинив перешкоди відповідачці у спілкуванні, участі у вихованні сина матеріали справи не містять, наявність судових рішень за даним предметом спору ( відібрання дитини, визначення місця проживання дитини із матір`ю, визначення порядку участі матері у вихованні дитини) у ЄДРСР відсутня. 
Таким чином, у справі достовірно встановлено, що ОСОБА_3 , будучи матір`ю неповнолітнього ОСОБА_5 з 2017 року по даний час, не виконує обов`язку щодо піклування про здоров`я дитини, духовний та моральний розвиток, взагалі не цікавиться життям сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тобто свідомо умисно ухилилася від виконання батьківських обов`язків.
Ймовірне перебування матері на тимчасово окупованій території України в контексті обставин даної справи не має правового значення, оскільки позивачем надано докази ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків тривалий час - вісім років, ще до періоду окупації Херсонської області, а у разі перебування останньої на окупованій території не позбавляє її можливості спілкування із сином по телефону, Відтак, відповідачка без поважних причин свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини даної справи та оцінивши докази в сукупності, із застосуванням вищезазначених норм сімейного права, та у найкращих інтересах дитини колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на те, що відповідач не вчиняла жодних дій для спілкування з дитиною, її поведінка є винною, оскільки встановлено свідоме й навмисне нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо сина ОСОБА_5 протягом досить тривалого часу - з 2017 року( вісім років), внаслідок чого остання втратила психо-емоційний зв`язок із дитиною, що є підставою для застосування крайнього заходу та необхідності в такий спосіб здійснення захисту прав дитини.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки мати практично від народження дитини самоусунулася (ухилилася) від виконання покладених на неї батьківських обов`язків: виховання сина, піклування про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя.
У цій справі наявні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки матері і її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, вона може бути поновлена у батьківських правах відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Склярський Павло Миколайович, задовольнити. 
       Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 28 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
       Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.
       Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо неповнолітньої дитини -  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуючий                                                Л.П. Воронцова

Судді:                                                        О.В. Кутурланова

                                                       В.В. Майданік