П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 485/213/25	

Перша інстанція: суддя Бодрова О.П.,
повний текст судового рішення
складено 18.02.2025, Снігурівка

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снігурівського суду Миколаївської області   від 18 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі РТЦК) та просив визнати протиправною та скасувати постанову №4 від 14.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 27.01.2025 року він отримав постанову від 14.01.2025 року, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 
У постанові зазначено, що 07.01.2025 року о 09:30 до РТЦК звернувся громадянин ОСОБА_1 для уточнення військово-облікових даних. При звірці військово-облікових даних встановлено, що останній не прибув до РТЦК на 27.11.2024 року о 09:00, будучи оповіщеним згідно абз.3 п.п.2 п.41  Постанови КМУ від 16 травня 2024 року №560 «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період», оскільки викликався повісткою №1202080 засобами поштового зв`язку (вкладення до рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта» №0610207228080 від 14.11.2024) для уточнення даних, чим порушив абз.1 ч.1  ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  в особливий період воєнного стану». 
Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з порушенням порядку накладення адміністративного стягнення, а також посилається на неповноту та необ`єктивність розгляду справи. Вважає, що ОСОБА_2 , як начальник, не є уповноваженою особою розглядати справи про адміністративне правопорушення від імені керівника РТЦК. У порушення вимог Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої  наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року №3, копія постанови не була надіслана  протягом трьох днів особі, щодо якої цю постанову винесено. У порушення вимог  ст.268 КУпАП розгляд справи відбувся у його відсутність. 
Крім того, спірна постанова не містить відомостей про докази, якими підтверджується протиправна бездіяльність позивача, на підставі яких відповідач дійшов висновку про невиконання позивачем обов`язку уточнити військово-облікові дані. 
Рішенням Снігурівського суду Миколаївської області   від 18 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей повістки №1202080 позивача було зобов`язано з`явитись до РТЦК 27.11.2024 року о 09:00 для уточнення даних.
Згідно форми 107П АТ «Укрпошта» рекомендованим поштовим відправленням №0610207228080 відповідачем відправлено документ «Повістка 14.11.2024 р. № 1202080 на 1 арк. на зареєстровану адресу позивача – АДРЕСА_1 .
Відповідно до форми ф.20 причиною повернення рекомендованого поштового відправлення є «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.36).
07.01.2025 р. уповноваженою особою РТЦК відносно ОСОБА_1 було складено протокол №4  про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що 07.01.2025 року о 09:30 до РТЦК звернувся ОСОБА_1 для уточнення військово-облікових даних, а при звірці військово-облікованих даних було встановлено, що останній не прибув до РТЦК на 27.11.2024 року о 09:00, будучи оповіщеним згідно абз.3 пп.2 п.41  Постанови КМУ від 16 травня 2024 року №560  про «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» повісткою №12002080 засобами поштового зв`язку (вкладення до рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта» №0610207228080 від 14.11.2024) для уточнення даних, чим порушив абз.1 ч.1  ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  в особовий період та вчинив правопорушення передбачене ч.3  ст. 210-1 КУпАП.
Наведеною вище постановою накладено на ОСОБА_1  штраф у сумі 17000 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що той факт, що позивач не отримав кореспонденцію, надіслану йому на зареєстровану адресу місця проживання, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права військовозобов`язаного були порушені.  
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає  Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про борону України»,  Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений  Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до  ст.1 Закону України «Про оборону України»  особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій  Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань,  Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію»  на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації. Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.
Згідно з ч.10  ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Приписами п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до ч.1  ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки
Як було зазначено вище, в матеріалах справи міститься копія поштового відправлення № 0610207228080, відправником якого є РТЦК , а отримувачем ОСОБА_1 , яке повернуто відповідачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
З поштового відправлення вбачається, що воно було сформоване 15.11.2024 року, разом з тим, дата накладення кваліфікованого електронного підпису на повістку № 1202080 – 14.11.2024 року.
Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого  КМУ від 16 травня 2024 р. №560:
«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».
Змінами, внесеними Постановою уряду від 8 жовтня 2024р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Як вбачається з матеріалами справи, доказів того, що поштовий конверт містить позначку «повістка ТЦК» не встановлено, крім цього, докази повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» в матеріалах справи також відсутні.
З приводу цього колегія суддів зазначає, що це є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як вбачається із долученої відповідачем повістки №1202080, позивач викликався до РТЦК (Миколаївська, Снігурівка, Жовтнева, в. 82) на 27.11.2024 року на 09:00 годину для уточнення даних.
Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах справи посвідчення, позивач є багатодітним батьком.
На вимогу повістки, яка була надіслана відповідачем ОСОБА_1  ще у 2023 році, останній прибув до РТЦК 03.02.2023 р. та 08.02.2023 р.. Звірку та медичний огляд пройдено позивачем 08.02.2023 р. (а.с.83). 
Згідно витягу з реєстру територіальної громади щодо місця проживання, позивач зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , тобто адреса реєстрації позивача не змінювалась з 1992 року (а.с.35).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що проживає за названою вище адресою, проте повістку №1202080 про виклик на 27.11.2024 р. він не отримував.
Таким чином, відповідачем не наведено суду які ж саме дані мали б бути уточнені 27.11.2024 року на відміну від тих, які у РТЦК мались в наявності після проведення звірки та медичного огляду позивача.
При цьому, для з`ясування наведених вище обставин, зокрема щодо обізнаності позивача про наявність відправлення №0610207228080 з повісткою №1202080, апеляційним судом було надіслано запит до відділення поштового зв`язку 57373 АТ «Укрпошта», тобто до відділення, яке безпосередньо доставляло позивачу вказане вище відправлення з повісткою, а також до Миколаївської дирекції АТ «Укрпошта».
В наведених вище запитам апеляційним судом було запитану наступну інформацію:
- які заходи вчинялись працівниками Відділення поштового зв`язку 57373 для сповіщення ОСОБА_1 щодо наявності вищевказаного листа?
- на підставі яких відомостей було встановлено, що ОСОБА_1 відсутній за адресою АДРЕСА_1 ?
Проте, зі змісту відповідей, наданих АТ «Укрпошта» на вказані запити суду, не вбачається виконання вказаного вище порядку вручення повістки.
Більше того, відповідно до примітки  ст.210 КУпАП, положення статей  210,  210-1  цього  Кодексу  не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.
Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача, а можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування  статті 210-1 КУпАП, що відповідає примітці  ст.210 КУпАП.
Відповідно до  статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 1  статті 247 КУпАП  обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Оцінюючи оскаржене рішення на відповідність вимогам  ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.3  ст.210-1 КУпАП, ним не враховано об`єктивні обставин по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки та неможливість отримання або уточнення даних самостійно РТЦК (досягнення мети виклику без особи, або неможливість досягнення за відсутності особи).
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачяться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути до РТЦК .
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що постанова відповідача у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3  ст.210-1 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа - закриттю.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.
З огляду на викладене, враховуючи, що порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та не доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, на яке послався заявник апеляційної скарги, знайшло підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частини сьома статті 139 КАС України).
Згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №РМ-35582 від 30.01.2025 року позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 605,60 грн., та згідно з платіжною інструкцією №87LT-5E87-ZZ1E від 25.02.2025 року сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн.
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позову, то керуючись статтею 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1514 грн.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,  328 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Снігурівського суду Миколаївської області   від 18 лютого 2025 року скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №4 від 14.01.2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	Г.В. Семенюк    О.І. Шляхтицький