ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції:     Марич Є.В.                                                                                                       Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 травня 2025 року                                                    Справа № 320/36357/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:            Епель О.В., 
суддів:                                    Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,
          розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Черкаської митниці       на рішення Київського       окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі 

за позовом           приватного підприємства «Будпостач»

до                     Черкаської митниці

про                     визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
1. Приватне підприємство «Будпостач» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Черкаської митниці (далі - Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 06.03.2024 №UA902080/2024/000053/2 про коригування митної вартості товарів.
2. Рішенням Київського       окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року позов було задоволено повністю.  
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вказані Відповідачем у повідомленні недоліки не дають підстави для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не може бути підставою для витребування у позивача додаткових документів
При цьому суд зазначив, що декларант у графу 20 ДМВ вказав витрати на перевезення у гривнях, тому через роботи митної програми додати витрати у дол. США немає можливості. Вартість залізничного перевезення була додана до вартості витрат з завантаження, вивантаження та оформлення документів, які також обраховані у дол. США. 
Також суд першої інстанції відзначив, що саме до вартості операційних послуги терміналу у порту Гданськ, Польща включені послуги з вивантаження контейнерів з судна та завантаження на залізничний транспорт. 
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, контролюючий орган зазначив, що числове значення складової митної вартості «витрати на навантаження, вивантаження, обробку», відомості щодо якої заявлені в гр. 21 ДМВ не відповідають числовому значенню відомостей, які містяться в поданих документах, тим самим заявлені митниці відомості в графі 21 ДМВ та в митній декларації щодо складової митної вартості «витрати на навантаження, вивантаження, обробку» не підтверджені документально та не піддаються обчисленню.
При цьому, Апелянт стверджує, що  відомості товаротранспортних накладних свідчать про наявність операцій з перевантаження партії оцінюваних товарів в портах Польщі, у тому числі з водного на залізничний вид транспорту. Водночас в наданих до митного оформлення документах відсутні відомості про операції навантаження, вивантаження. Наявні розбіжності та обставини не було усунуто.
Також Апелянт зазначає випадки, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Разом з тим, контролюючий орган зазначає, що в ході проведення консультації встановлено, що у митниці та декларанта відсутня інформація щодо митних вартостей ідентичних товарів щодо оцінюваних товарів, які продавались на експорт в Україну у максимально наближений період до часу ввезення партії оцінюваних товарів, що унеможливлює застосування методів визначення митної вартості відповідно до положень ст. 59 МК України. 
При цьому, Апелянт наполягає на тому, що саме на митні органи законодавцем покладено прямий обов`язок щодо контролю за правильністю визначення митної вартості товарів
Для підтвердження правильності своєї позиції, митний орган також посилається зокрема на правові висновки Верховного Суду України викладені зокрема в постанові від 01.10.2013 у справі №21-354а13, від 22.10.2013 у справі №21-326а13, Верховного Суду - у постанові від 25.09.2020 у справі №810/2520/16 
Окрім того, Апелянт зазначає також про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у тому, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, судом не було належним чином враховано надані митницею докази правомірності дій Відповідача, не надано належну правову оцінку діям Позивача в спірних правовідносинах, що вказує на неповноту та необ`єктивність судового розгляду та порушення визначених у ст.ст. 2, 6-7, 90, 211, 242 КАС України норм процесуального права.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025  відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначаючи що суд першої інстанції повно та правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення суду з дотримання норм матеріального і процесуального права.
6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.03.2021 між позивачем (далі в т. ч. покупець) та виробником товарів компанією SHAN DONG CHANG МЕІ TRADING CO.LTD (Китай) (далі в т. ч. продавець) було укладено прямий контракт №1340, відповідно до якого продавець виробляє і продає, а покупець оплачує і отримує товари трактори, мотоблоки, аксесуари та запасні частини до них в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.
24.02.2020, попередньо, для організації перевезення товарів до України позивач уклав з ТОВ «Мерск Україна Лтд» (далі експедитор) договір транспортного експедирування №UA0007271 l.
14.02.2022 для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (даліперевізник) договір №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.
07.08.2024 продавець надав позивачу профор:rv1у інвойс NoFTCM202305 для оплати товарів мотоблоки (трактори) за ціною 335 909,00 доларів США, на умовах передоплати 10% та 90% до відвантаження, а також на умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020.
08.08.2024 продавець надав позивачу прайс-лист для підтвердження ціни товарів на умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020, а також проформу інвойс №FTCM202306 для оплати товарів дизельних двигунів за ціною 79492,00 доларів США, на умовах передоплати 10% та 90% до відвантаження, а також на умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020.
23.11.2023 позивач на підставі контракту від 10.03.2021 №1340 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №l06 грошові кошти в розмірі 204 355,00 доларів США, як передоплату за товари.
03.12.2023 продавець надав позивачу комерційний інвойс №FTCM202306 для відвантаження товарів за ціною 204 355,00 доларів США. Ціна товару в комерційному інвойсі відповідає сумі перерахованих коштів платіжною інструкцією в іноземній валюті №106.
В цей же день продавець виписав пакувальний аркуш до вказаного комерційного інвойсу на товари у п`яти контейнерах.
12.12.2023 продавець передав товари у п`яти контейнерах перевізнику для доставки у порт Гданськ у Польщі та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент №233230925.
21.12.2023 на товари, що вказані в комерційному інвойсі, був виписаний сертифікат походження №C2333448712X0016.
30.01.2024р. для оплати позивачемнаданих транспортних та експедиційних послуг експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру №5653320491, а перевізник компанія Maersk A/S (Данія) виписав інвойси №№5653320492, 5653320493, 5653320494.
06.02.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів у п`яти контейнерах експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав позивачу довідку про транспортні витрати №17, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складають 177 613,55   грн., а також 13 157,42 доларів США.
22.02.2024 перевізник виписав залізничну накладну УМВС №01353, згідно з якою товари у п`яти контейнерах були доставлені до станції у м. Тернополі до ТОВ «Західний контейнерний термінал».
На підставі міжнародних товарно-транспортних накладних CMR від 04.03.2024 №9055 та №9884 товари трактори та культиватори до ?v1отоблоків, у контейнерах №TCKU7983930 та MRSU6096536 були доставлені до Черкаської митниці.
05.03.2024, у зв`язку з тим, що контейнери з товарами доставлялися у різний час, з метою уникнення простою транспорту позивач на підставі комерційного інвойсу від 03.12.2023 №FTCM202306 виписав специфікацію №2 на товари у контейнерах №№TCKU7983930 та MRSU6096536 на загальну суму 79492,00 доларів США.
06.03.2024 позивач подав відповідачу митну декларацію №24UA902080800905U8 для митного оформлення товарів трактори та культиватори до мотоблоків, що ввезені у контейнерах №№TCKU7983930 ТА MRSU6096536 та зазначені у специфікації №2 до комерційного інвойсу. У митній декларації позивач визначив митну вартість товарів за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 79492.00 доларів США.
Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №24UA902080800905U8 декларант додав передбачені   ст. 53 МК України   документи, які вказані у графі 44 митної декларації. Доказами надання документів є також відомості у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні №UA902080/2024/000064, виписаної відповідачем, а саме:
- Контракт від 10.03.2021 №1340 між позивачем та виробником товарів компанією SНAN DONG CHANG МЕІ TRADING CO.LТО (Китай);
- Прайс-лист продавця від 08.08.2024 щодо ціни товарів на умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020;
- Комерційний інвойс від 03.12.2023 NoFTCM202306 для відвантаження товарів за ціною 204 355,00 доларів США, на умовах передоплати та умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020;
- Платіжну інструкцію в іноземній валюті від 23.11.2023 №209 про передоплату продавцю 204 355,00 доларів США, що відповідає ціні товарів у комерційному інвойсі;
- Сертифікат походження товару від 21.12.2023 №C2333448712X0016 про країну походження товарів Китай;
- Специфікацію №2 від 05.03.2024 до комерційного інвойсу від 03.12.2023 №FTCM202305 на товари у контейнерах №№TCKU7983930 та MRSU6096536 на суму 79492,00   доларів США;
- Договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»;
- Договір від 14.02.2022 №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і компанією Maersk A/S (Данія);
- Коносамент від 12.12.2023   №233230925 про перевезення товарів водним транспортом;
- Рахунок-фактура експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 30.01.2024   №5653320491 для   оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів;
- Інвойси компанії перевізника Maersk A/S (Данія) від 30.01.2024 №5653320492, 5653320493, 5653320494 для оплати позивачем послуг з транспортування товарів;
- Довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 06.02.2024 №17, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України у п`яти контейнерах складають 177 613,55   грн., а також 13 157,42 доларів США;
- Залізничну накладну УМВС від 22.02.2024 №01353, згідно з якими товари були доставлені з порту Гданська (Польща) до залізничної станції у м. Тернополі;
- Міжнародні товарно-транспортні накладні CMR від 05.03.2024 №3930 та №6536, на підставі яких товари були доставлені до відповідача;
- Лист позивача від 05.03.2024 про оплату товарів;
- Презентацію на товари від 05.03.2024;
- Виписки з бухгалтерської документації позивача - видаткові накладні;
- Декларацію митної вартості.
06.03.2024 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №1006218, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійсюо1оться за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
7) копію декларації країни відправлення.
06.03.2024 у відповідь на електронне повідомлення №1006218 позивач повідомив відповідача, що всі наявні документи подані разом з митною декларацією.
06.03.2024 Черкаська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA902080/2024/000053/2, у якому у графі 33 зазначила, що митну вартість товару визначено за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, відповідно до положень   ст. 60 Митного кодексу України. При коригуванні за основу взято митну вартість (Товар №1) на рівні 2,52 USD/кг, оформленого у митному відношенні за МД від 11.12.2023 №UA408020/2023/74553. (Товар №2)   на   рівні 2,22 USD/кг, оформленого у митному відношенні за МД від 11.12.2023 NoUA408020/2023/74393.
06.03.2024 Черкаська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів NoUA902080/2024/000064.
06.03.2024 з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацієюUA902080800915U2, по якій були надмірно сплачені митні платежі: мито на 58 437,45 грн, ПДВ на 177 116,28 грн, всього на 235 553,73 грн.
8. Не погоджуючись з рішенням Відповідача про коригування митної вартості товарів, Позивач звернувся з даним позовом до суду.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;  у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у   главі 9   цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених   частиною шостою статті 54   цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:  основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями   статей 59   і   60   цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень   частини десятої   цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Висновки суду апеляційної інстанції.
10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст.     53 МК України; 2)     ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методом (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.
11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачем, при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору, було надано повний пакет документів, відповідно до переліку, визначеного частиною 2 статті 53 МК України.
12. Щодо доводів Апелянта про встановлення ним розбіжностей та невідповідностей у поданих Позивачем до митного оформлення документах, колегія суддів зазначає наступне.
13. Так, контролюючий орган стверджує, що числове значення складової митної вартості «витрати на навантаження, вивантаження», відомості щодо якої заявлені в гр. 21 ДМВ не відповідають числовому значенню відомостей, які містяться в поданих документах, тим самим заявлені митниці відомості не підтверджені документально та не піддаються обчисленню. 
14. Однак, колегія суддів не погоджується з таким твердженням Апелянта, оскільки, як встановлено судом вище, до вартості витрат з вивантаження, навантаження та обробку, була додана вартість витрат на перевезення контейнерів №TCKU7983930, №MRSU6096536 у дол. США, яка становить 2631,48 та 2631,50 відповідно (в сумі 5262,98 дол. США). При цьому, такі дії Позивача не впливають на розмір митної вартості товару, оскільки обидві складові враховуються під час її розрахунку.
15. Доводи Апелянта про те, що в наданих до митного оформлення рахунках відсутні відомості про операції навантаження, вивантаження, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на викладене вище, позаяк, в інвойсі компанії перевізника Maersk A/S (Данія) від 30.01.2024 №5653320492 також вказані операційні послуги терміналу у Гданську, Польща - 1157,42 доларів США. Саме до вартості операційних послуг включені послуги з вивантаження контейнерів з судна та завантаження на залізничний транспорт.
16. При цьому, МК України не містить вимог щодо виду документації, якою повинен підтверджуватися складові витрат на перевезення товарів (зокрема, не передбачає, що такими доказами можуть бути виключно фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
17. З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи Апелянта про те, що митниці заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, спростовуються з огляду на викладене вище та наявними в матеріалах справи документами, які були надані Відповідачу під час проведення митних процедур.
18. При цьому, колегія суддів зазначає, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України, а саме статтею 53, заборонено.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.
19. Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для витребування у Позивача додаткових документів, визначених ч.3 ст.53 МК України. Отже, Позивачем надано усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту.
20. При цьому, колегія судів зазначає, що митні органи мають право реалізовувати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в цьому випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.
21. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.
22. Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини, Апелянтом здійснено коригування заявленої Позивачем митної вартості товарів за резервним методом й відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Визначено митну вартість товарів на рівні 2,52 дол. США/кг за МД від 11.12.2023р. №UA408020/2023/74553 за товар 1, на рівні 2,22 дол. США/кг за МД від 11.12.2023р. №UA408020/2023/74393 за товар 2.
23. У контексті аналізу вказаного питання та відповідних доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.
24. При цьому, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дата та номер вказаної вище митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України.
25. Разом з тим, колегія суддів підкреслює, що згідно з ч.3 ст.57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
26. Апеляційний суд відзначає, що резервний метод, який використав митний орган, є останнім можливим до застосування методом. 
27. При цьому, згідно частини 4 статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом (уповноваженою ним особою) з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України.
28. Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що консультації за своїм змістом не можуть обмежуватися формально вимогою митного органу про надання додаткових документів, адже під час таких консультацій митний орган та декларант (уповноважена ним особа) можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (за умови додержання вимог щодо її конфіденційності) з метою врегулювання проблемних питань визначення митної вартості.
29. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, процедура консультацій між митним органом та декларантом (уповноваженою ним особою) з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України проведена не була. Натомість Апелянт обмежився лише направленням до декларанта електронного повідомлення №1006218 у якому зобов`язав його надати додаткові документи.
30. З огляду на викладене вище, колегія суддів не приймає до уваги доводи контролюючого органу про застосування ним резервного методу на підставі проведених консультацій з Позивачем.
31. З викладеного вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих Позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.
32. Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
33. Таким чином, документами, наданими Позивачем митному органу при здійсненні митного оформлення товару у їх сукупності, підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.      
34. Отже, Апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого Позивачем товару за основним методом.
35. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга   статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.
36. Посилання Апелянта на правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин.
37. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", відповідно до якої "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".
38. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
39. Таким чином, апеляційна скарга Черкаської митниці підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року - без змін.
40. Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Черкаської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено  13 травня  2025  року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Епель

Судді:                                                                                          Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                    В.В. Файдюк