Справа № 461/3538/24                         Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3601/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        23 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Черевка В.В.
з участю: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИЛА:
26.04.2024 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрований 04 березня 2000 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 293.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що спільне життя між подружжям не склалось. Фактично шлюб носить формальний характер, оскільки подружжя не веде спільного господарства, а також немає спільного сімейного бюджету, позивач та відповідач мають різні погляди на життя. ОСОБА_2 стверджує, що збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року позов задоволено.
Розірвано шлюб, зареєстрований 04 березня 2000 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), актовий запис № 293.
Сплачений  ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Звертає увагу на те, що він вчиняв усі можливі заходи для збереження сім`ї та примирення його із позивачкою. Також такі заходи вчиняли їхні сини, оскільки бажають щоб їхні батьки проживали разом однією сім`єю.Вважає, що суд не вжив усіх належних від нього дій з метою примирення сторін у даному спорі та надання можливості врятувати вказаний шлюб із врахування наявності неповнолітнього сина. Також, 21.10.2024 ОСОБА_1 подав на клопотання про відкладення розгляду справи, в якому наголосив, що бажає особисто брати участь у розгляді даної справи, однак не може прибути через стан свого здоров`я, що підтверджується випискою № 577 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_2 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, тому її неявка, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за її відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом установлено, що 04 березня 2000 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про що складено відповідний актовий запис № 293, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
У подружжя є неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . 
Майнового спору між подружжям у цьому провадженні немає.
Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Згідно з частини 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
У статті 112 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. І хто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому бувше подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на засадах добровільності, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач обізнаний про наявність даної справи у провадженні суду, примирення між сторонами після звернення до суду з позовною заявою не відбулось, тобто є неможливим, сімейний розлад носить тривалий та постійний характер, сім`ю поновити неможливо, а відтак суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вжив усіх дій з метою примирення сторін у даному спорі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відповідач був обізнаний у предметі даного спору та судом першої інстанції надавалося сторонам строк для примирення подружжя, з метою збереження сім`ї.Крім того, відповідно до протоколу судового засідання № 4215359 від 18.03.2025 (а.с.126) апеляційним судом оголошувалася перерву в судовому засіданні для примирення сторін. Однак, між сторонами примирення не відбулося.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтовані та шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 слід розірвати.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено: 23.05.2025

Головуючий                                                        

Судді